Contra la monarquia

El llibre que teniu a les mans és un crit a favor de la llibertat i demostra que la monarquia és un símbol desfasat, un error, una xacra, una absurditat, una immensa nosa que hauria de ser eliminada de la vida política, social, pública i privada com més aviat millor. Mathew Tree, amb una prosa satírica i convincent, evidencia a Contra la monarquia l’espectacle d’admiració i engany de les monarquies en general i, sobretot, de l’espanyola en particular: qui són els Borbons, la seva història més fosca, els escàndols, les mentides, els diners que ens costa… Creure en un rei suposa la renúncia total a la lògica i al sentit comú; significa la bogeria col·lectiva.


Memòries!

«Per què escriure novel·les si es pot dir la veritat?», va escriure Matthew Tree en un relat anterior, i amb aquest llibre breu de memòries demostra que, efectivament, es pot dir la veritat, tota la veritat i res més que la veritat si un realment té ganes —i la necessitat— de fer-ho. Farcit d’anècdotes, Memòries! explica els anys formatius de l’autor a Londres, des d’una escola d’elit fins a l’atur crònic, passant pel moviment anarquista ben actiu de l’època, seguit del trasllat a Barcelona i la trobada d’una pau relativa, de cap de setmana, a les platges del Maresme, on finalment va començar a resoldre els problemes causats per una malaltia mental que havia afectat tot el període anterior. Una història personal escrita per algú que creu que totes les històries personals poden ser fascinants, si un troba la manera d’explicar-les. Memòries! és un llibre a la vegada apassionant, inquietant i extraordinàriament sincer.


Ella ve quan vol

Ella ve quan vol és un recull del bo i millor d’unes narracions vives, contundents i sovint còmiques que Matthew Tree ha anat escrivint i recitant en directe a Catalunya i Mallorca durant dos anys i mig.


Contra la monarquia


La plaça salvatge

La poesia de Tomas Tranströmer neix d’una tensió constant entre la llum i la fosca, d’un conflicte entre forces contraposades: en la paraula, en la natura, en l’home. A través d’una poètica rica en imatges, molt a prop del surrealisme, sempre surt a la superfície un llamp inesperat que ho vivifica. La psicologia, la metafísica i la tradició literària són els altres eixos sobre els quals descansa la seva obra, una de les més importants de la lírica contemporània.


Corsaris

El 2013 en Dídac, un jove estudiant de pilot d’aviació comercial, mor com a conseqüència d’una greu malaltia. Arribat a la Llum, se li presenten infinites opcions per a passar una Eternitat feliç, però a ell se li acut que potser pot aprofitar aquestes possibilitats per a intentar evitar que el seu besavi, pilot de caça durant la Segona Guerra Mundial i a qui li uneix una relació molt profunda, cometi l’error que el va amargar de per vida. L’única forma de poder intentar-ho passarà, però, per perdre el seus privilegis, tornar a la vida terrenal i unir-se als Corsaris, una unitat de caça formada per pilots de passat tèrbol que combaten els nazis sota la imatge d’una paorosa bandera durant la Batalla d’Anglaterra, l’estiu del 1940. Mentre prepara la manera d’advertir el seu besavi de les tristes conseqüències de la seva acció impulsiva, en Dídac s’enfronta a vivències mai conegudes en la seva tranquil·la existència anterior, com la realitat terrible de la guerra o el descobriment de l’amor. Plena de personatges singulars, inquietants alguns, sota una acció trepidant i escenes vertiginoses, Corsaris és també una història d’amor, valors i redempció que recull l’esperit les històries d’aventures més clàssiques.


Vides encreuades

Vides encreuades va donar lloc a un film que excel·leix en el corrent històric del cinema negre, Criss Cross (1949, El abrazo de la muerte), dirigit per Robert Siodmak i interpretat per Burt Lancaster, Yvonne de Carlo i Dan Duryea. L’evolució de la intriga és determinada per un triangle passional, amb el resultat que el protagonista s’involucra en un atracament i, inesperadament, adquireix un prestigi públic que no està pas basat en la veritat dels fets.


Criatures extraordinàries

Som a començaments del segle XIX. La Mary Anning —reconeguda avui dia com una de les més importants caçadores de fòssils— descobreix en uns penya-segats a Dorset, Anglaterra, una sèrie de fòssils de dinosaure desconeguts fins llavors, i de forma un tant casual encén el món científic tot posant en qüestió les idees sobre la creació del món i estimulant el debat sobre els nostres orígens. Però en un camp dominat pels homes, la Mary aviat es veu reduïda a un paper secundari i ha de fer front als prejudicis de la comunitat acadèmica, als xafardeigs malintencionats dels veïns i a les agrors d'un amor prohibit. Per sort, la Mary troba companyia en la figura de l'Elizabeth Philpot, una soltera esquerpa i intel·ligent que també està obsedida pels fòssils. Criatures extraordinàries és un retrat minuciós de la naturalesa complicada però forta de l'amistat entre dues dones i és una impressionant història que mostra com el do d'una dona pot transcendir la classe i el gènere.


La dona que va decidir no sortir del llit durant un any

El dia que els bessons marxen de casa, l’Eva decideix ficar-se al llit i no sortir-ne més. Ja n’està tipa. En Brian, el seu marit, no ho acaba d’entendre: qui se suposa que li farà el sopar, d’ara en¬davant? Però el desafiament de l’Eva es va estenent i legions de fans que creuen en la seva protesta s'amunteguen davant la porta de casa seva. L’Alexander, l’home de la furgoneta blanca, li regala te, torrades i simpatia. I des d’aquest lloc estrany però confortable, l’Eva comença a mirar-se a si mateixa i el món que l’envolta d'una manera ben diferent…


Adrian Mole: els anys del caputxino

L'Adrian Mole ja no és aquell nen amb la cara plena de grans. Als trenta anys treballa com a xef en cap d'un restaurant del Soho on serveixen àpats típics de menjador d'escola i presenta el programa de cuina Menuts collonuts!. L'Adrian continua obsessionat per la Pandora Braithwaite, el seu primer amor de l'adolescència, però ella només té temps per a dedicar-se a la seva carrera com a diputada laborista del govern de Tony Blair. Amb aquesta crònica de l'Anglaterra de final del segle XX, Sue Townsend ens mostra que la maduresa —com tot en la vida— és relativa.


El que es diu i el que passa

El llibre ens proposa una lectura d’alguns poemes de Mallarmé, Riba, Góngora o Josep M. Fulquet. La reflexió que guia el comentari de Toutain es podria resumir amb aquella frase que sempre ens repetia Dolors Oller, professora de teoria literària: «No heu de jutjar els poetes pel que diuen, sinó pel que fan».


300

Si mai heu pensat que us agradaria asseure-us a conversar amb alguns dels historiadors més brillants del país, aquest és el vostre llibre. Aquí els teniu, talment com si s’haguessin assegut al sofà de casa vostra i es disposessin a contestar amb ganes i amb paciència les vostres preguntes. Com és que som on som? Per què les coses van anar d’aquesta manera? Qui ho va fer bé, qui ho va fer malament i qui no ho va saber solucionar o no va poder? Aquest llibre recull les converses d’Antoni Tortajada, el presentador de la sèrie de TV3, 300, amb cadascun dels sis historiadors que han assessorat el programa. Amb un llenguatge planer, però amb tot el rigor acadèmic que els correspon, repassen les històries, les contradiccions, les dificultats, els èxits i els fracassos de la història dels últims tres-cents anys; aquest període del passat és clau per entendre el present, i aquest llibre, una eina valuosíssima per ajudar a pensar-hi.


La derrota

Novel·la plena se situacions i de contrastos que relata episodis de la participació de l’autor a la Guerra Civil espanyola.


Els cossos elèctrics

La trobada gairebé casual de dos amics amb una turista en una Eivissa de sol aclaparador és l’ocasió perquè, durant el dia que passen junts, sota una superfície aparentment encalmada de despreocupació, es remoguin pulsions, neguits i comptes pendents amb el passat, lligats per un engranatge que cap d’ells pot entendre del tot.


La sang és més dolça que la mel

Any 2002. Damià Surrell, caporal de la Unitat d’Investigació de Figueres, amant de la bona cuina i del tai-txi, viu exultant després de rebre la medalla al mèrit policial per haver resolt un robatori amb homicidi. Però el que ell no sap ni tampoc la seva unitat policial és que ben aviat tindran a les seves mans un cas d’allò més enrevessat: al Museu Dalí, apareix mort un jove vigilant amb una nota enigmàtica a la boca. D’altra banda, la màfia russa i algunes organitzacions implicades —capitanejades per un cervell anomenat Dmitry— planegen cometre un robatori mitjançant un pla ben elaborat i intel·ligent. ¿Quina relació hi ha entre aquestes dues històries? ¿Per què es comet un crim d’aquestes magnituds a les portes d’un robatori d’alta volada? O potser és per desviar l’atenció? A les mans teniu un cas ben complex, de falses pistes i de tramuntanes que bufen per totes bandes. La qüestió és saber d’on bufen.


La Mirora mata els dimarts

A La Mirora mata els dimarts, el títol ja delata l’assassina: aquí l’emoció rau en un altre lloc. D’aquesta forma, el lector anirà descobrint pàgina a pàgina els motius que porten una acomodada empresària andorrana a matar i per què ho fa en dimarts. La Mirora és intel·ligent i meticulosa, gaudeix fent anar de corcoll un inspector dels Mossos d’Esquadra que només viu per la feina. Una intriga rural de passions, odis i venjança ambientada en la Cerdanya actual que ha obtingut el Premi Ferran Canyameres 2008.


Abans de la batalla

En Martí i l’Anna s’han de casar però sonen campanes de guerra a Toledo, els comtes han de portar soldats per lluitar contra els sarraïns, i en Martí, que viu a casa d’una família al servei del comte d’Empúries hi haurà d’anar. El noi, fill d’un trobador, no ha sabut mai on és la seva mare i amaga a tothom la raó per la qual va marxar de Tolosa i va arribar a Catalunya.


Religions, espiritualitat i valors

La crisi de transmissió de valors característica de les societats postmodernes ha comportat la irrupció d’una generació de ciutadans que desconeixen l’univers religiós dels seus avantpassats, els seus mites i els seus símbols, cosa que ha provocat l’eclipsi de valors que en el passat estaven arrelats en l’imaginari col·lectiu. Paral·lelament, la hiperactivitat de la societat d’avui ha comportat una impressió d’acceleració i de saturació mental i emocional. Això ha desvetllat una fam d’espiritualitat, la necessitat d’aturar-se i meditar els valors que mouen la pròpia existència, i ha fet créixer l’interès en mons religiosos, sapiencials i espirituals molt allunyats de la tradició occidental. Francesc Torralba relata el naixement d’aquesta nova espiritualitat laica a Religions, espiritualitat i valors.


Món volàtil

Aspirem a tenir més followers a les xarxes. Pensem que la nostra vida és plena perquè estem permanentment ocupats. Lluitem contra les arrugues, l’alopècia i qualsevol altre símptoma del pas del temps. Volem canviar el món però temem perdre el que tenim i, per tant, no fem res.Amb el seu to divulgatiu i proper, el filòsof Francesc Torralba fa un diagnòstic de la societat actual i de com l’individu s’ha d’adaptar per viure en un món dominat per la incertesa, la hiperacceleració, l’excés d’informació i la banalització de conceptes com l’amor, l’amistat o la felicitat.


L’amor que ve de dins

Una visió de l’amor profunda, espiritual i alhora terrenal: un amor complet. Lluny de la idealització edulcorada que se’ns acostuma a oferir avui dia, Francesc Torralba escriu la seva obra més personal. De la mà dels mes grans glossadors de l’amor, Llull i Shakespeare, Torralba assumeix en primera persona les contradiccions, els sofriments, els esforços i els treballs que suposa el sentiment més intens de tots, i ens guia per un camí gens fàcil però al qual no ens hi podem resistir.


La llibertat que necessites

Els humans tendim a construir gàbies invisibles, és a dir, les que forgem nosaltres mateixos amb la pròpia ment. Ens hi fiquem dins, ens hi acomodem, i ens esforcem per convèncer-nos que s’hi està bé. Però sempre ens acaba brollant un estrany malestar que ens recorda que som captius. Com podem destruir la gàbia i alçar el vol? La llibertat que necessites és el resultat de les lúcides reflexions de Francesc Torralba: un seguit de claus per identificar què ens esclavitza i que ens ajudaran a trobar la manera de guanyar-nos la llibertat.


El valor de tenir valors

Els valors no són realitats que es deixin posseir o agafar. Més aviat, són font d’inspiració, motors de l’acció. Es poden definit com horitzons de referència, però també com la força motriu, com el que empeny a actuar, a moure’s i a viure.


El sentit de la vida

Quin sentit té tot plegat? Cap a on va la nostra vida? Per què ens hem de morir? On anirem després de la mort? No són preguntes banals. Potser no podem respondre-les de manera concloent, però afloren en el nostre esperit quan, de tant en tant, ens aturem. A El sentit de la vida, el prestigiós teòleg i filòsof Francesc Torralba ens omple d’arguments lúcids i entenedors per trobar respostes a totes les preguntes que ens sorgeixen en la nostra incertesa de viure. Perquè, com diu l’autor: «La nostra cursa, en aquest món, és limitada per dos misteris que ens transcendeixen: el naixement i la mort. No sabem quan haurem de baixar del tren. No sabem en quina estació pararem. No sabem, tampoc, quant de temps viuran les persones que estimem. No sabem res de tot això, però creiem que, si hem cercat, a través de la vida, la bellesa, la bondat, la veritat i la unitat, l’esforç no haurà estat debades. O, si més no, així ho esperem».


L’art de saber escoltar

Ens agrada molt parlar, però ens sembla meravellós trobar una persona que sap escoltar. Sense saber per quina raó, volem estar al seu costat. Vivim tan de pressa que el soroll del carrer i del nostre interior ens impulsa a cridar més. D’aquí naixen les incomprensions, les friccions i els malentesos. Escoltar és acollir l’altre i aquest és el primer pas per al coneixement mutu, l’amistat i l’amor. Atendre allò que diuen els nens, els amics, els avis, els malalts o els savis significa obrir-se, desinflar el propi ego i enriquir-se amb la totalitat de l’altre. El llibre del doctor Francesc Torralba és una guia precisa i exacta per desenvolupar l’art d’escoltar en profunditat, més enllà de qualsevol interès estrictament personal.


Cent valors per viure

Heus aquí una petita enciclopèdia dels valors. Els valors són horitzons de referència que ens inviten a viure una vida més humana, més plena i més oberta als altres. Al llarg d’aquestes pàgines, es descriuen, d’una manera senzilla i clara, cent valors cabdals per a la vida quotidiana. Cada valor és un univers de sentit que es converteix en un repte personal i col·lectiu. Els valors no s’han de transmetre mitjançant la imposició, ni s’han de comunicar per una voluntat de moralisme, sinó més aviat al contrari. En la societat actual, hi ha una explosió de valors i cada ciutadà ha de fer un esforç per discernir quins el portaran a gaudir més plenament de la realitat i a perfeccionar-se tant individualment com col·lectivament.


Muriel Casals i la revolució dels somriures

La desaparició sobtada de Muriel Casals ha impactat profundament en la societat catalana. S’havia guanyat per mèrits propis un lideratge transversal en el camp sobiranista. Les seves maneres suaus, l’actitud ferma i la predisposició al diàleg hi tenen molt a veure, però també la seva llarga trajectòria cívica, la formació acadèmica i la sensibilitat social. El seu nom sonava com a relleu del president Mas en la presidència de la Generalitat. I ha estat Artur Mas qui ha dit de manera clara: «La Muriel era la millor de tots nosaltres».


El quadern suís

El president Quim Torra va treballar durant divuit anys per a una companyia d’assegurances; els dos últims, com a membre d’un equip internacional amb seu a Suïssa. Torra va aprofitar l’ocasió per capbussar-se en la cultura, la societat i el paisatge de la Confederació alpina i també per contemplar Catalunya des de la distància. El resultat és un llibre de lectura plaent, on conviuen reflexions sobre la política catalana del segle XX amb l’observació de la Jungfrau mig tapada per la boira, l’evocació de Mercè Rodoreda en el seu exili de prop de vint anys a Ginebra, el relat de la curiosa història de la xocolata, la proposta d’una obra de Ramon Llull com a manual per a les escoles de negoci, l’elogi de la convivència de quatre llengües en igualtat i respecte, la narració de les llegendes del llac de Constança, el record dels viatgers Gaziel, Eugeni Xammar, Josep Pla, l’anàlisi sobre el món de l’empresa… i, com sempre, l’aprenentatge, «les lessons learned», les lliçons apreses després de cada projecte, sempre amb vista a nous reptes personals i col·lectius.


Les llàgrimes de Paul Klee

"La sang regalimava des de la taula, formant un gran bassal de color vermell enmig de la sala. El despatx feia pudor, mentre un sol tebi de primavera entrava per un gran finestral." Així comença aquest relat breu gens pretenciós i de vegades ingenu, en ell dos regidors viguetans es veuen barrejats amb l'assassinat del President de la Confederació Helvètica, mentres sembla que els persegueixi un regitzells de cadàvers. L'autor, en Xavier Tornafoch (Berga, 1965) és educador social de professió, i actualment regidor a l'Ajuntament de Vic. Ha escrit un parell de novel·les curtes i dos reculls de contes. També col·labora assiduament a la premsa comarcal d'Osona.


Em dic Vargas i altres històries

Amb la intenció de complir l’encàrrec de fer un reportatge sobre els catalans, Pere Guilanyà i Puigvinyet entrevista un seguit de persones, homes i dones, dels estaments més diversos. Cadascuna d’aquestes entrevistes dóna peu a un dels breus relats aplegats en aquest volum, el qual reflecteix, així, la diversitat d’un poble, el català, que s’ha construït per al·luvió i sedimentació: les migracions del segle XX han deixat un pòsit que constitueix, ara ja, la base sobre la qual es fonamenta la societat catalana. Però la història de la seva pròpia família ensenya al jove Guilanyà que, si busquem prou enllà, tots trobaríem en els nostres avantpassats el relat d’un desarrelament traumàtic i la recerca d’una nova identitat personal, adequada a les circumstàncies d’una col·lectivitat molt diferent de l’originària. Per això, al final, malgrat defugir el moralisme fàcil, aquest llibre ens recorda una lliçó que no hauríem d’oblidar mai: tots procedim d’un exili més o menys llunyà, i que dels exiliats d’avui en sortirà la societat de demà.


L’últim animal salvatge

Aquesta és la història d’un nen anomenat Kester. És extraordinari, però ell encara no ho sap. Tot el que sap en aquest moment és que: 1. Hi ha un estol de coloms excitats a la seva habitació… 2. Estan parlant amb ell… 3. La seva vida mai més tornarà a ser la mateixa.


Una confabulació d’imbècils

El protagonista d’aquesta novel·la és un dels personatges més memorables de la literatura nord-americana: l’Ignatius J. Reilly —un còctel d’Oliver Hardy delirant, Quixot adipós i Tomàs d’Aquino pervers—, que amb trenta anys encara viu amb la seva estrafolària mare mentre escriu una denúncia demolidora contra el segle XX, tan mancat de «teologia i geometria» com de «gust i decència»; un al·legat trastornat contra una societat trastornada. A causa d’una inesperada necessitat de diners, es veu catapultat «al mig del desori de l’existència contemporània» i embarcat en feines d’allò més absurdes. Els personatges secundaris són tan exòtics (i neuròtics) com els d’una pel·lícula dels germans Marx: la Darlene, la ballarina d’estriptis que prepara un número amb una cacatua; en Jones, el primmirat porter negre del Night of Joy, regentat per la rapaç Lana Lee, que complementa els seus ingressos com a model de fotos porno; l’agent Mancuso, el policia més incompetent de Nova Orleans; la Myrna Minkoff, la catastròfica estudiant contestatària; la senyoreta Trixie, l’octogenària enfurida perquè no la jubilen…


El guepard

El guepard (Il gattopardo) és l’única novel·la de l’escriptor i aristòcrata italià Giuseppe Tomasi di Lampedusa, apareguda l’any 1958 a títol pòstum. Tomasi di Lampedusa hi traça la vida de Fabrizio Salina, un príncep sicilià, al bells mig de les turbulències revolucionàries italianes del Risorgimento. Però és sobretot una història de Sicília i de la transició entra un ordre antic i un nou ordre. L’autor sembla que s’inspirà en Giulio Fabrizio di Lampedusa, el seu besavi, per crear el personatge de don Fabrizio. Les armes d’aquest patriarca eren un lleó lleopardat (és a dir, el lleó de perfil, lleó passant, com un lleopard, a diferència del lleó rampant), que l’autor ha transformat en guepard «dansant» a la seva obra. L’autor va declarar que les reflexions del príncep Salina sobre la societat eren en realitat les seves. En apropar-se les celebracions del centenari de la unificació italiana, l’autor volia parlar de l’oportunisme que segons ell havia caracteritzat l’època, ben lluny de l’entusiasme que presenta la historiografia oficial italiana. De vegades presentada com una novel·la «reaccionària», aquesta obra és en realitat molt crítica sobre les elits tradicionals.


Els cosacs

Desencisat amb la disbauxa de la vida a la capital russa, i amb l’esperança de deixar enrere deutes i excessos, el noble Dmitri Olenin s’uneix a un regiment de l’exèrcit rus destinat al Caucas. Ingènuament, espera trobar l’autenticitat entre la senzillesa dels pobles del Caucas. En un intent de submergir-se en la cultura local, es fa amic d’en Ieroixka, un ancià que l’introduirà en les tradicions cosaques. L’Olenin fins i tot adopta la manera de vestir-se dels cosacs i s’enamora de la jove Marianka, malgrat que ella està compromesa amb l’aguerrit Lukaixka, Però, tot i que en aquestes terres l’Olenin se sent feliç per primer cop, aviat s’adonarà de quina és la seva realitat.


Un lloc anomenat Antany

Són diverses generacions les que lluiten per la felicitat a l’Antany, un indret fictici i mític al cor de Polònia, en aquesta enlluernadora novel·la en què realitat i màgia es fonen per crear un univers literari bell i esborronador. La Gran Guerra, sota les banderes del tsar; l’ocupació nazi i després la soviètica durant la Segona Guerra Mundial; el règim comunista, la corrupció i el pes de la dictadura… El pas de la història deixa sentir els seus efectes en els habitants de l’Antany i les seves vides. I els horrors i la il·lusió de felicitat del segle XX s’encarnen en un trencadís de personatges inoblidables i les seves històries entrecreuades, narrades en una construcció prodigiosa que ens fa passar dels anhels més profunds a l’humil mecanisme d’un molinet de cafè, dels deliris massa humans al silenci del miceli sota el bosc humit, mentre la modernitat avança inexorable sobre un món que semblava immune al pas del temps.


Un llarg hivern

Un gran escriptor irlandès, Colm Tóibín, traduït a moltes llengües, ha decidit situar en el Pirineu català una de les seves millors narracions. En un poblet a cavall del Pallars i l’Alt Urgell, hi fa viure dos germans i el seu pare, trasbalsats per la desaparició de la mare en un paisatge de neu.«Tóibín construeix uns personatges plens de vida i descriu les seves relacions d’una manera que atrapa el lector», afirma Daily Express. Lluny del sentimentalisme, Un llarg hivern és una condensació d’emocions, tractades amb gran delicadesa. La tensió entre la duresa de l’escenari pirinenc i les diverses sensibilitats dels personatges adquireix un admirable relleu en una prosa deliberadament neta i precisa. Subtil, intel·ligent, Tóibín és un «capturador de moments», diu Guardian, i fins i tot en les situacions fosques la seva prosa és lluminosa.


Nora Webster

A la Irlanda rural de la dècada dels seixanta del segle passat, Nora Webster es queda vídua. Als quaranta anys i amb quatre fills dels quals ha de tenir cura, ha perdut l’amor de la seva vida, en Maurice, l’home que la va rescatar del món opressiu on va néixer. Ara, sense prou recursos econòmics per fer front a la nova situació, haurà de buscar un far que la guiï i la il·lumini a través de la foscor que l’envolta; una llum que trenqui el silenci de la seva solitud i que dibuixi un futur amb esperança.L’autor de l’aclamada Brooklyn retorna amb una novel·la meravellosa sobre l’amor, la pèrdua i els seus lligams més subtils. Una narració plena de tendresa que reflecteix l’elegància i la maduresa d’un autor en el cim de la seva carrera.


El testament de Maria

Colm Tóibín, amb una obra breu i poderosa, es posa a la pell de Maria, la mare de Jesús. Una nova visió de la història bíblica, però des de la faceta més humana, més mare i més moral de la Verge Maria.


Brooklyn

Eilis Lacey, la jove irlandesa que es veu forçada a emigrar sola del petit Enniscorthy a la immensa Nova York de la meitat del segle XX, es converteix a desgrat seu en l’heroïna d’una gran història construïda a base de petites peces. La innocent Eilis haurà de bregar amb les companyes de dispesa i els estudis de comptabilitat, descobrirà l’amor —o alguna cosa semblant— i a causa d’un succés inesperat haurà de prendre la decisió més difícil de la seva vida.La prosa de Tóibín és tant elegant per la seva simplicitat, com complexa per les emocions que evoca.


L’adoració perpètua

L’adoració perpètua és un retrat apassionat i irònic a la vegada d’un sentiment tan potent com l’amor —capaç de fer distorsionar la percepció de la realitat fins a límits insospitats— i els contraproduents efectes que pot tenir damunt qui el pateix. El protagonista d’aquesta novel·la és víctima de la confusió entre els seus desitjos i la realitat quan s’enamora d’un noi més jove que ell, el Ramon, que presenta una personalitat escindida i un comportament imprevisible. La cursa d’obstacles per descobrir la veritable identitat del Ramon revelarà la fràgil frontera que hi ha entre la normalitat i la bogeria, l’amor i l’odi, l’autoengany i la sospita, en definitiva, entre allò que imaginem i allò que és. Lluís Maria Todó ha construït, amb L’adoració perpètua, una magnífica història que captiva des del primer moment per la sinceritat i lucidesa del protagonista. Una novel·la amb múltiples lectures i un elaborat estil que la converteixen en un referent imprescindible de la millor literatura catalana contemporània.


Tirant lo Blanc

S'obre amb una lletra de Joanot Martorell adreçada al rei expectant Ferrando de Portugal, en què afirma que el llibre és la traducció d'una novel·la anglesa que ell va fer al portuguès i després al valencià, a petició de l'Infant. Aquesta afirmació sorprenent no pot ser entesa sinó com una ficció literària la raó de la qual desconeixem: ningú ni aquí ni fora d'aquí—no dubta que és una novel·la original de Joanot Martorell. Tirant lo Blanc narra les aventures d'armes i d'amor de Tirant des del moment que és fet cavaller a Anglaterra fins a la seva mort en terres bizantines, sent hereu de la corona imperial, després d'haver alliberat l'Imperi Grec del setge dels turcs. Narrada en tercera persona per un narrador discret que poques vegades intervé i mai no busca la complicitat del lector amb 1a presència, però, d'alguns narradors interposats en alguns episodis—, Tirant lo Blanc és una novel·la tancada, discursiva i lineal, en què la narració i el diàleg, de vegades retòric i solemne, de vegades vivíssim i enginyós, es fonen amb encert en el marc d'una trama de gran varietat temàtica. És justament aquesta varietat el seu màxim atractiu: amb escenes fantàstiques, esdeveniments històrics, estratègies militars, escenes cortesanes, episodis eròtics i desvergonyits, i tocs humorístics. Tot plegat, procedent de l'observació de la realitat, la imaginació, la història i la literatura, conforma un món viu i complex, habitat per uns personatges que ens semblen de carn i ossos pel tractament psicològic individual que sovint reben els més importants. D'altra banda, el seu estil s'ajusta clarament al to dels episodis narrats; des del greu i seriós de les escenes cavalleresques i militars, fins al fresc, viu i intencionat dels episodis més humorístics o eròtics, des de la descripció del detall fins a la generalitat del conjunt i des de l'estil de les lletres de batalla fins a les metàfores militars de caràcter sexual. Per tot el que ha estat dit fins ara, Tirant lo Blanc és un llibre que obre molts camins novel·lístics i se'ns apareix amb una innegable modernitat. Per comoditat, la novel·la pot ser dividida en cinc parts, que corresponen als llocs geogràfics respectius en què es desenvolupen, i totes tenen una doble línia argumental (armes/amor), unida, per, en una trama única que segueix la vida del protagonista.


Assortiment d’animals

Serps, gossos, gats, búfals i galls dindi són alguns dels protagonistes de les divertides i sorprenents històries d’Assortiment d’animals, una mirada moderna sobre els mites i les fantasies que connecten el regne dels animals amb el dels humans. Un treballador del zoo que repassa les vides dels seus companys mentre neteja un elefant; girafes que organitzen un simulacre de suïcidi col·lectiu; una jove de l’Àfrica postcolonial fascinada pels micos que viuen en llibertat, i un marit pretensiós que deixa anar la seva fúria sobre un gall són algunes de les històries que omplen les pàgines d’aquest recull de contes. Amb molta imaginació i molta tendresa, Hannah Tinti ens descriu un món misteriós i original on regnen el sentit de l’humor i la humanitat. La seva descripció de relacions peculiars i impulsos irracionals ens traslladen a una dimensió misteriosa que ens obliga a plantejar-nos les nostres esperances, les nostres obsessions i les nostres pors.


La mort sense ningú

La mort sense ningú és el primer cas del sotsinspector Vidal, professor de filosofia ficat a mosso d’esquadra, que amb una intensa vida personal i familiar es qüestiona la idea de viure —o morir— sense ningú. L’aparició del cos sense vida d’un ciclista al Pont del Diable de Tarragona, amagat de manera matussera entre fulles i apartat del corriol per on circulava, inicia la investigació del sotsinspector Vidal, que aviat se sorprendrà en descobrir que es tracta d’un mort que no plora ningú. Un cas que ningú no té cap interès en resoldre. Les pistes tampoc no conviden a continuar investigant, però Vidal, acompanyat del caporal Veciana, contrapunt terrenal i pragmàtic del sotsinspector, s’entesta en veure més enllà d’una solitària mort accidental. Els dubtes de la seva vida personal i professional, sempre en un debat constant que afecta a família i companys, es traslladen a la investigació on, potser, Vidal troba alguns paral·lelismes amb ell mateix i la possibilitat de viure —i morir— sense ningú.


Postres de músic

Recull de contes breus que giren al voltant de temes tan variats com la virginitat, la lletra A o la comercialització d’un minirobot casolà. Amb fina i àcida ironia, i amb un especial ús de la llengua, Jesús M. Tibau ens presenta un món personal i original, a voltes inquietant, en el qual tendresa i humor s’alternen fins a l’epíleg, que relliga les històries donant-los unitat i sentit global. De construcció intel·ligent i rodona, i farcida d’hàbils jocs amb el llenguatge que enriqueixen i agilitzen la lectura, Postres de músic apunta una nova i interessant veu dins la nostra narrativa contemporània.


Canviem el món

Quan la Greta Thunberg va prendre consciència del desastre que suposarà per a la humanitat el canvi climàtic, va decidir començar a lluitar per aturar-lo. L’agost del 2018 va iniciar una vaga escolar que ara com ara ja segueixen centenars de milers d’estudiants a tot el món. Des de llavors ha aconseguit cridar l’atenció mediàtica i parlar davant dels líders mundials amb un missatge molt clar: els adults han d’actuar, perquè quan els joves d’avui siguin grans ja no hi haurà marxa enrere. La Greta, que té un trastorn d’Asperger, és candidata al Premi Nobel de la Pau. Aquest volum és un recull de tots els seus discursos.


Walden, o la vida als boscos

Meitat llibre d’aventures autobiogràfiques, meitat tractat de reforma moral, Walden o la vida als boscos (1854) és una de les obres fonamentals de la literatura americana del segle XIX. Quan tenia 28 anys, Thoreau va construir una cabana al costat del llac Walden, Massachussets. La seva intenció era demostrar la viabilitat d’una vida autosuficient, senzilla i en contacte amb la natura. D’aquella experiència de dos anys va néixer aquest llibre, una de les obres germinals del conservacionisme. Walden és el relat d’aquesta estada al cor d’un bosc, del pas de les estacions, de la transformació de la natura, de l’evolució del pensament. Allí Thoreau va confirmar el seu amor per la natura i la imperiosa necessitat de conservar-la. Walden manté avui tota la capacitat d’entusiasmar-nos pel seu estil vibrant.


Vida sense principis

La definició més concreta de la filosofia individualista de Thoreau es troba en aquest breu assaig, publicat el 1863. Podem afegir que també és, juntament amb El paradís que cal recuperar (1843) i Desobediència civil (1849), un dels més avançats dels seus manifestos, amb una gran dosi de sentit comú, de sincera valentia i una certa proporció d’aquella fatxenderia i exageració que ell mateix reconeixia com un defecte. Vida sense principis dóna la consciència de l’articulat de Thoreau. Els llegidors remarcaran que el radicalisme d’aquest assaig és moral, basant-se en el coratge i en el respecte a si mateix i no pas en el principi materialista que impera avui en dia perquè els Sense-res ataquin els Qui-Tenen. ¿De què pot servir a ningú guanyar un gran sou, si es troba mentalment i espiritualment difunt? Aquest és el seu lema. Els crítics i els historiadors l’han classificat com el darrer dels grans individualistes. Els llegidors d’aquest treball tan eloqüent podran, a la llum dels darrers esdeveniments, preguntar-se si no és el portaveu d’un nou individualisme, que planteja els problemes de la personalitat que estan per resoldre, el mateix en un Estat comunista que en un Estat totalitari.


Passejades

A Passejades, llibre profund i entretingut alhora, Thoreau fa un cant a l’art de passejar i ens ofereix com una guia personal en l’activitat que, com cap altra, desvetlla els sentits i l’ànima a «l’absoluta llibertat i estat salvatge» de la Natura. Thoreau ens proposa un art de la passejada que va més enllà del simple exercici físic per a convertir-se en una intensa activitat dels sentits i de l’ànima de l’home en profunda comunió amb la Natura.


La desobediència civil

El 1846 Thoreau es va negar a pagar impostos a l’Estat per la seva oposició a la guerra contra Mèxic i a les pràctiques esclavistes als Estats Units, per la qual cosa va ser empresonat. D’aquesta experiència neix «La desobediència civil»: un text capital en el pensament cívic d’Occident. Thoreau defensa una idea senzilla però extremadament poderosa: l’Estat no pot tenir més poder que aquell que els seus ciutadans estiguin disposats a cedir, i en darrer terme hauria de tenir com a objectiu l’abolició de tota forma de govern.


El paradís que cal recuperar

La definició més concreta de la filosofia individualista de Thoreau es troba en aquest breu assaig, publicat el 1843. Podem afegir que també és, juntament amb Desobediència civil (1849) i Vida sense principis (1863), un dels més avançats dels seus manifestos, amb una gran dosi de sentit comú, de sincera valentia i una certa proporció d’aquella fatxenderia i exageració que ell mateix reconeixia com un defecte. La publicació d’aquesta traducció de Thoreau ens porta a considerar plenament el valor de l’home com a tal. Tot ell té aquesta preocupació bàsica: exaltar els valors humans de l’individu, defensant-lo de tot allò que tendeixi a anul·lar-lo com a tal, que la seva personalitat no quedi ofegada en un complex orgànic que el converteixi en un esclau d’allò que ha de tenir per funció servir-lo a ell, en què no quedi atrapat en unes profunditats plenes de miratges. Són meditacions escrites fa més de cent anys, però ens són vàlides encara avui, perquè ens cal pensar en uns materials sòlids, en què cada un dels elements s’hagi recuperat íntegrament, i, sabent el seu paper dintre una societat que reclama d’ell energies, voluntat i fe, pugui fer-hi la seva aportació personal amb plena responsabilitat, que no sigui dòcil instrument d’estructures poc escrupoloses i sàpiga, contràriament, infondre a la societat que integra, forma i continguts, que sigui defensor i garantia del que ell és i del que val en un sentit comunitari.


La desobediència civil

El 1846 Thoreau es va negar a pagar impostos a l’Estat per la seva oposició a la guerra contra Mèxic i a les pràctiques esclavistes als Estats Units, per la qual cosa va ser empresonat. D’aquesta experiència neix La desobediència civil: un text capital en el pensament cívic d’Occident. Thoreau defensa una idea senzilla però extremadament poderosa: l’Estat no pot tenir més poder que aquell que els seus ciutadans estiguin disposats a cedir, i en darrer terme hauria de tenir com a objectiu l’abolició de tota forma de govern.


L’imprevist cas del noi a la peixera

La vida de Matthew Corbin, un noi de 12 anys amb un trastorn obsessiu compulsiu, transcorre en la més absoluta intimitat: el seu pànic als gèrmens l’obliga a viure tancat a la seva habitació. Convençut que el mínim tracte amb altres persones pot enverinar-lo, Matthew passa els dies mirant el món a través de la finestra. No obstant això, un fet imprevist sacseja la seva existència: un nen ha desaparegut en el veïnat, i només ell pot haver vist algun indici revelador. Però serà capaç d’atrevir-se a sortir de la seva habitació per resoldre el misteri?


Una mossa estupenda

Una mossa estupenda reflecteix la cacera de bruixes a través de la inanició a la qual està subjecte el pare del juvenil protagonista com a conseqüència d’haver signat un manifest a favor de la llibertat d’expressió. Hi intervé a més un personatge que ja apareix en altres novel·les de Thompson, l’advocat d’Oklahoma I. Kossmeyer, i la seva imaginació fèrtil i encertada contribueix a destruir la falsa realitat que ha creat el protagonista, segons una al·legoria ben palesa dels judicis de l’època contra els que eren considerats com a antiamericans.


Thug. L’odi que dónes

Starr és una noia negra de 16 anys de classe mitjana, amb amics i una parella blanca. La seva plàcida i poc conflictiva vida s’acaba quan presencia l’assassinat d’un amic seu, Khalil, un noi negre de la mateixa edat, que anava desarmat, a mans d’un policia blanc. Starr vol que es faci justícia, però els seus dos mons entren en col·lisió i comença a rebre amenaces i pressions des de les dues bandes. Una novel·la reivindicativa que tracta una realitat que està a l’ordre del dia: el moviment «Black Lives Matter». El títol fa referència a una cançó del raper Tupac Shakur per indicar que l’odi només genera més odi i violència.


A la casa de l’intèrpret

Ngugi wa Thiong’o és estudiant a una prestigiosa escola de Nairobi quan el Mau-Mau reclama la independència de Kenya. L’etapa de més repressió del govern britànic coincideix amb la seva entrada a l’institut, on se sent protegit. Així, quan Ngugi visita el seu poblat, el troba arrasat i traslladat a prop de la vigilància de les autoritats en un conjunt de pobles a manera de camp de concentració. El contrast de la seva vida d’estudiant amb la seva humil vida familiar, on els britànics exerceixen una violència brutal contra els kenyans, provoca la llavor del seu pensament per la defensa de la justícia i la igualtat.


Lluitar amb el diable

«Ocupo la cel·la 16 d’un bloc en què hi ha divuit presos polítics més. Aquí jo no tinc nom. Només soc un número en un expedient: K6,77». Així comença Lluitar amb el diable, de Ngũgĩ wa Thiong’o. L’autor relata com va ser condemnat a la Presó de Màxima Seguretat de Kamĩtĩ, sense judici, per escriure una obra de teatre de gran èxit en la seva llengua i per al seu poble. L’autor també explica com decideix escriure una novel·la en paper higiènic amagant-se de la vigilància dels seus carcellers en un intent de lluitar contra la humiliació.Ngũgĩ wa Thiong’o expressa el dolor causat per haver sigut separat de la seva família i mostra l’esperit de resistència que permet l’esperança. L’obra és un testimoni de com el poder de la imaginació pot alliberar els humans del seu confinament.


Desplaçar el centre

Durant els últims quatre-cents anys, les cultures del món han estat dominades per un conjunt d’estats occidentals, que han arribat a veure’s a si mateixos com a centre de l’univers, un centre des del qual han controlat, a més del poder econòmic i polític, el poder cultural. Un dels efectes més devastadors d’aquest domini ha estat l’anihilació i la repressió de les cultures africanes. Si la cultura que està al servei del poble és més feble, la lluita del campesinat i el proletariat pels drets humans fonamentals i per la redistribució de la riquesa és més difícil.


Descolonitzar la ment

Descolonitzar la ment, referència imprescindible en els estudis sobre postcolonialisme, no només defensa la importància de recuperar la llengua pròpia en la construcció de la identitat nacional, cultural, social i històrica, sinó que també ens mostra els esdeveniments vitals que han contribuït a elaborar el pensament de Ngũgĩ wa Thiong’o.El llibre desenvolupa temes com la redistribució del poder, la lluita de classes o la importància de la posició dels intel·lectuals en aquesta lluita, i també aprofundeix en conceptes com el neoesclavisme, l’imperialisme i el neocolonialisme tractant-los des d’una perspectiva cultural. A partir de la seva experiència personal, Thiong’o explica que les armes conquereixen el país, però que és la política cultural colonial i neocolonial la que subjuga el poble.Aquesta insòlita combinació entre assaig i autobiografia atorga al punt de vista i als arguments de l’autor una coherència i solidesa difícils de trobar en aquests gèneres en l’actualitat.


A la casa de l’intèrpret


Atomka

La radioactivitat no travessava ni l’aigua ni el plom, però quasi tota la resta sí. L’Andrei havia respirat pols de iode 131, estronci 90, cesi 137, poloni 210. Tenia l’àtom a dins. L’Andrei ja no era un home, sinó un reactor nuclear destinat, ell també, a esclatar. Christophe Gamblin, periodista de successos, és assassinat i tancat dins del seu congelador. Valérie Duprès, la seva col·lega, desapareix en un viatge mentre investiga els llocs més contaminats del món. I l’antic cas d’unes dones segrestades torna a sortir a la superfície. La tinent Lucie Henebelle i el comissari Franck Sharko s’han instal·lat a París, on proven de recuperar-se de la tragèdia que gairebé els va separar. Estan mirant de tenir un fill, però uns dies abans de Nadal descobriran que el que els espera està ben lluny de ser l’anunci d’un esdeveniment feliç.


Gataca

Una jove científica especialista en l’evolució de les espècies ha estat trobada morta, aparentment assassinada per un primat. Onze homes entre reixes. Els seus punts en comú: tots han comès crims terribles i tots són… esquerrans. I, a més, la descoberta d’una família de neandertals assassinats per un cromanyó. Quina és la relació entre aquests esdeveniments i uns crims que van passar fa més de 30.000 anys? La clau està en aquestes lletres: GATACA…


La fada negra

Barcelona, 1843. Una nit d’estiu, un nen apareix degollat en un fumador d’opi. En Llàtzer Llampades, un capità de vaixell expulsat de la marina mercant, a qui un tràgic naufragi ha marcat per sempre, es converteix en policia empès per les circumstàncies. El país viu la minoria d’edat de la reina Isabel II. Governa el seu regent, l’odiat general Espartero. A la ciutat, bruta i claustrofòbica, plena de barricades i fantasmes i asfixiada per les muralles, està a punt d’esclatar la revolució. Per reprimir-la, l’exèrcit es prepara per a un llarg i brutal bombardeig que durarà tres mesos. Sota les bombes, enmig del setge militar i només consolat per la seva ardent amant, el capità Llampades haurà d’esbrinar qui és el misteriós assassí de les criatures.


El simpatitzant

Comparada per la crítica a les novel·les de Graham Greene, Denis Johnson i George Orwell, El simpatitzant és una novel·la d’espies apassionant que explora la identitat i els Estats Units, i una poderosa història d’amor i amistat. El narrador és un agent doble dividit entre les seves lleialtats. Meitat francès i meitat vietnamita, un «home de dues ments», és un capità de l’exèrcit que aconsegueix fugir als EUA després de la caiguda de Saigon, però mentre intenta construir una nova vida amb altres refugiats vietnamites a L.A., secretament segueix informant els seus superiors comunistes al Vietnam. El simpatitzant examina el llegat de la guerra del Vietnam en la literatura, el cinema i les guerres actuals.


Montecarlo

Mònaco, Gran Premi de Fórmula 1, maig de 1968. El Príncep de Mònaco, la jet set i la premsa mundial esperen l’arribada de Deedee, estrella del cine francès, el somni de tots els homes i també d’un jove mecànic de l’equip Lotus: Jack Preston. Però just quan l’actriu fa la seva entrada a la pista, un cotxe explota i Jack, envoltat de flames i invisible per al públic, salva la vida de la jove actriu, mentre que ell pateix terribles cremades. De tornada a casa amb la seva dona, Jack anhela un senyal de gratitud de Deedee, que a la vegada serà un reconeixement del seu acte heroic. No obstant això, Deedee sembla no saber o no pensar en el que va passar, embriagada amb el seu extraordinari nou èxit televisiu.


Post mortem

El desconegut escriptor Emiel Steegman s’inventa una excusa per cancel·lar un sopar amb col·legues estonians, «a causa d’un problema familiar força greu». Una frase gastada i vaga però que transmet urgència. Però el pensament que aquest «problema familiar» pugui ser investigat en el futur pel seu biògraf el corcora, fins que es converteix en una idea brillant per a la seva nova novel·la. Steegman decideix que, per primer cop a la seva vida, ha arribat l’hora d’embrollar-se en una batalla literària. Tot això l’estimula i l’excita amb un nou horitzó a la seva vida, tot és molt important, fins que una tarda la seva filla Renée s’adorm i no torna a despertar-se. Llavors… tot canvia. Post mortem, la nova gran novel·la de Peter Terrin i la primera en centrar-se en un moment dramàtic de la seva pròpia vida, és una obra tan intensa com enginyosa sobre l’entusiasme d’un escriptor, l’amor d’un pare i la por a perdre el control. El llibre en si és una astuta interacció entre la realitat i la imaginació que porta al lector agafat de la mà per un laberint de miralls literari. Una situació sorprenent constitueix l’arrel d’un tour de force narratiu.


El vigilant

Dos vigilants, aïllats en l’aparcament d’un edifici de luxe, esperen l’arribada del seu relleu i de les provisions que els mantenen amb vida. Tenen prohibit comunicar-se amb els residents, i la situació s’agreuja quan observen com tots, excepte un, abandonen l’edifici el mateix dia. La suposició que al món exterior hagi esclatat una catàstrofe, la falta de provisions i la possibilitat que tot sigui una prova per a aconseguir un ascens els portaran al límit de la seva resistència. La por a l’exterior i a l’altre, la necessitat d’aguantar i les seves obsessions fan d’aquesta obra una meravellosa metàfora sobre la societat actual i la solitud de l’ésser humà.


I si estiguéssim en guerra

Posem per cas que estiguéssim en guerra. On aniries? Una invitació a imaginar la dura experiència de l’exili. Un govern espanyol ultranacionalista ens ha dut a la guerra. La batalla s’enquista i els combats arriben a la teva ciutat. Escassetat, racionament, segrestos polítics, bombardejos, franctiradors, la mort cada cop més quotidiana… tot això és ara casa teva. Però encara seràs dels pocs afortunats que aconseguiran exiliar-se i esdevenir un refugiat en un altre país, que t’acull però no t’entén perquè ets diferent. Un estigma que mai no perdràs. Janne Teller ens ofereix un colpidor relat que es llegeix en primera persona i que posarà a prova la solidesa dels nostres valors filosòfics i morals més essencials, fins i tot la igualtat i la reciprocitat.


Pere el Cerimoniós i els seus fills

Pere el Cerimoniós o el del Punyalet (dit també Pere IV d’Aragó i Pere III de Catalunya-Aragó), que signava com a Pere Terç, fou sobirà de la Corona d’Aragó amb els títols de comte de Barcelona, rei d’Aragó, rei de València i de Sardenya (1336-1387). Més tard fou també rei de Mallorca (1343-1387), Duc d’Atenes i de Neopàtria (1381-1387); i finalment comte d’Empúries (1386-1387). En morir, el 1387, el succeïren, primer, l’infant Joan d’Aragó (1350-1395), i, més tard, el germà d’aquest, l’infant Martí d’Aragó (1356-1410).


Abans-d’ahir

Amb Abans-d’ahir, Rafael Tasis ha escrit la novel·la d’una època precisa (1901) de la societat barcelonina, bo i pintant una classe social determinada, la menestralia benestant, enmig de la transformació de la ciutat i de l’aparició de les lluites polítiques i socials. Rafael Tasis, que té un concepte «moralista» de la novel·la, evoca uns costums i unes psicologies que ha sabut pintar amb traça i agudesa, no exemptes d’una tendra poesia. Els seus personatges prenen en les pàgines d’Abans d’ahir un fort relleu i una profunda humanitat.


És hora de plegar

Un nou cas del comissari Jaume Vilagut i del repòrter Francesc Caldes —que ja coneguérem a la Bíblia valenciana i a Un crim al Paralelo—, emmarcat a la Barcelona de la postguerra. Al voltant d’una argenteria i dels seus empleats, s’hi produeix un assassinat i un robatori. Alhora, des de l’ombra, el misteriós assassí va relatant-nos els fets en una mena de novel·la que el durà a ell a la perdició i a nosaltres… a la sorpresa final. Una crook-story molt sui generis que referma el mestratge del primer autor de la novel·la policíaca catalana.


Un crim al Paralelo

En aquesta segona novel·la policíaca de Rafael Tasis, els nostres vells coneguts protagonistes de La Bíblia valenciana (el periodista Caldes i el comissari Vilagut) resolen uns misteriosos crims que s’esdevenen en una Barcelona que viu, mig innocent, mig pecaminosa, entre el tercer i el quart decenni d’aquest segle: els baixos fons del Paral·lel, les actrius de varietats, els venedors de loteria, les tavernes polsoses…, amanit amb una ràpida i delirant visita a la València fallera de l’època.


La Bíblia valenciana

Amb aquesta novel·la, Tasis encetà el gènere negre dins les nostres lletres. Una trama magistralment construïda al voltant de la trobada d’un llibre mític (la desapareguda traducció de la Bíblia feta per Bonifaci Ferrer) ens submergeix en la Barcelona republicana, en una vertiginosa cursa d’assassinats, quan llibreters de vell i bibliòmans lluiten per apoderar-se’n.


La Bíblia valenciana


T’ho donaré tot

Cap d’any de 1901. L’Àngela i l’Aurora, filles bessones d’un dels obrers que treballa en la urbanització del Tibidabo, vénen al món en el mateix moment en què l’impulsor del projecte, el Dr. Andreu, celebra l’últim dia de l’any. L’èxit de les seves famoses pastilles per a la tos li han permès convertir-se en promotor immobiliari en una Barcelona que no para de créixer. El pols de les primeres dècades del segle XX, emmarcat en una Barcelona cosmopolita, capdavantera i bohèmia, corre paral·lel a les vivències dels personatges de T’ho donaré tot. Una novel·la que ens transporta als orígens del parc d’atraccions del Tibidabo, el primer de l’estat i un dels més antics del món.


T’ho donaré tot


La porta de l'Infern


La vall de la Meravella

Xangai, 1912: la Violet és la filla privilegiada de la madam nord-americana de la casa de cortesanes més prestigiosa de la ciutat. Quan la dinastia Xing perd el poder, però, la noia s’ha de separar de la seva mare a causa d’un cruel engany. Mig xinesa, mig americana, intenta buscar el seu lloc entre dos mons i es converteix en una astuta cortesana que excel·leix en l’art de la seducció i la il·lusió.En un viatge èpic que transportarà el lector al món perdut del Xangai cortesà, al llarg de quaranta anys les dues dones lluitaran amb energia i determinació per restablir les seves arrels, recuperar les seves identitats i reconduir les seves vides.


Estranys. Escrits sobre l’humà i el no-humà

Set assajos de gran lucidesa sobre la relació de l’ésser humà amb la natura i les seves dimensions política, filosòfica i espiritual.Assajos breus sobre l’ésser humà i la natura; la propietat de la terra; el canvi climàtic i el capitalisme; l’ecologia en relació amb la política, la filosofia i l’espiritualitat; la utilització del cos femení i del cos animal… Tot plegat a partir de les idees col·lectivitzadores de Gerrard Winstanley a l’Anglaterra del XVII, La passió segons G. H. de Clarice Lispector, la fusió de cos i natura d’Ana Mendieta, la fi del món segons Melancholia de Lars von Trier i el panpsiquisme, que ens parla de la consciència dels arbres i les pedres… Set textos plens d’intel·ligència i de sensibilitat.


Vés on et porti el cor

Vés on et porti el cor és una obra intimista i exquisida en què una àvia fa una llarga carta de comiat a la seva néta. L’Olga sap que s’està morint, i no vol marxar sense explicar-li els motius que l’han dut fins on és, perquè la comprengui, ni que sigui massa tard. Vol que conegui el perquè de les relacions que l’han marcat, amb el seu marit, a qui mai no va estimar; el seu gran amor, del tot clandestí; les baralles amb la seva filla, que va morir d’accident de cotxe quan la néta era tan sols un bebè, i la relació entre les dues, tan plena de frases no dites que necessita conjurar. Susanna Tamaro indaga en els plecs més íntims del silenci i amb gran sensibilitat en descobreix el significat i revela la riquesa dels sentiments que es mantenen ocults.


Escolta la meva veu

Marta, la jove rebel que protagonitza Vés on et porti el cor, torna a la casa de Trieste on va créixer amb la seva àvia. Un dia, la soledat la impulsa a buscar a les golfes el rastre de les dues persones més importants de la seva vida: la seva mare i el seu pare. Entre baguls, cartes i quaderns groguencs reconstrueix les peces del seu propi mosaic generacional i comença un viatge cap als orígens de la seva pròpia fragilitat. Durant la recerca, Marta rescatarà la història dels seus familiars, però també descobrirà les seves arrels més profundes. Aconseguirà llavors reconciliar-se amb els secrets i els fantasmes del seu passat, i, sobretot, aconseguirà trobar-se a si mateixa, en el seu camí vital cap a l’esperança. Escolta la meva veu reprèn la història dels personatges de Vés on et porti el cor, la novel·la que va entusiasmar tretze milions de lectors a tot el món. Susanna Tamaro encisa, commou i fa pensar mitjançant una sensibilitat i una intensitat expressiva que la fan única. El retorn de Tamaro a la novel·la de llarga perspectiva ens descobreix la necessitat de trobar un sentit al futur com a motor de les nostres vides.


La casa i el món

Una civilització mil·lenària i remota, ancestral, però molt viva en aquesta novel·la. Índia en estat pur. En aquesta obra, realisme i idealisme flueixen a través de tres narradors, Bimala, Nikhil i Sandip, tres ànimes ben diferents marcades per una religió i uns costums ancestrals que ens expliquen amb ulls de dona un triangle matrimonial aparentment idíl·lic, però que en realitat amaga el conflicte Orient-Occident, i dues cultures massa diferents espiritualment. Aquesta obra, probablement la més coneguda de Tagore, il·lustra el dilema personal de l’autor davant els desacords que els personatges han de superar. A través d’un amor passional, conflictes revolucionaris i rebel·lions polítiques i personals, ens descobreix la cultura índia per reflexionar-hi i convertir la lectura en una experiència absolutament recomanable i magnífica.


El jardiner. Ocells perduts

La poesia de Tagore, visionaria i extàtica, amb un estil que oscil·la entre el formalisme clàssic i la comicitat, té les seves arrels en la tradició dels poetes vixnuistes i està influïda pel misticisme dels autors dels Upanixad, així com pel del filòsof Kabir i el del poeta Ramprasad Sen. Els 85 poemes que formen el text d’El jardiner toquen temes utilitzats en la poesia sànscrita més antiga: la joventut i la vellesa, la riquesa i la despulla, l’amor, la mort i el sexe. El suggeriment és una de les majors qualitats d’aquesta poesia. Lleugera i fugaç, travessa les pàgines convidant a la calma. Els 325 pensaments d’Ocells perduts sobrevolen l’aforisme a través d’un aire amb aroma a gregueria, sense oblidar mai niuar en la veritat poètica.


Rèquiem

Rèquiem és un poema dramàtic laic basat en un diàleg amb els textos canònics de la litúrgia catòlica. El poema es presenta en 20 entrades, cadascuna de les quals es correspon amb un dels textos llatins que l’Església utilitza per la celebració del rèquiem, com una reflexió crítica a partir del fracàs del projecte de salvació eterna que promet el rèquiem catòlic.


Noces del sentit

Poesia dramàtica de l’autor que parla del sentit de les coses, i de la terra on vivim, que fa de núvia, i de la festa de la vida, sempre impossiblement possible.


Tots els camins porten a Romania

El detectiu Rafel Rovira sobreviu, des del seu despatx al carrer Cavallers de Lleida, investigant marits infidels i petits estafadors mentre somia en emular les gestes dels grans detectius. L’arribada de la Ioana Lupescu, una dona de fer feines romanesa sense papers, li revelarà la troballa del cadàver d’un jubilat també originari del país dels Carpats. És el cos de Florian Grigore, un immigrant atípic, d’aparença senyorial i de devocions marxistes-leninistes. La descoberta del cadàver brindarà al detectiu Rovira l’oportunitat d’investigar, per fi, un veritable cas d’assassinat. Per resoldre’l, comptarà amb la complicitat del sergent Palau, un mosso d’esquadra a qui l’uneix una relació de profunda amistat. Els camins de la investigació duran el detectiu fins a Bucarest, on s’endinsarà en l’univers de la Romania de Nicolae Ceaucescu, el tirà que governà el país amb mà de ferro fins que fou afusellat una freda nit de Nadal de 1989, en plena revolta pels barris i ciutats del país.


Si m’escollissis

A l’Escòcia de mil nou-cents, l’Ewan McDougall es prepara per actuar amb enteniment. Per aquest motiu, demana ajuda a la més indicada per fer realitat els seus plans: la seva mare. Els convidats estan a punt d’arribar a la llar dels McDougall, un castell ancestral. Un cop allà, podrà decidir si la Marian Elizabeth i ell són compatibles, una decisió que ara li sembla d’allò més senzilla.Què pot fer una dona quan gairebé ha perdut l’esperança que l’home que estima s’adoni que existeix?De camí a Escòcia, la senyoreta Burton no té expectatives de ser corresposta. Desitjaria ser escollida per en McDougall, però no concep interposar-se en el que podria arribar a ser un bon matrimoni. Només s’ha de fer la valenta i mantenir-se al marge.Rostres coneguts en un grup reduït; és impossible que res vagi malament. Així i tot, un convidat sorpresa, una família molt especial, un incident fortuït i una dona única aconseguiran alterar el curs dels esdeveniments.Està preparat per a enamorar-se, l’Ewan?


Persecució

«Us penedireu de no comprar-la», escrivia un crític americà arran de la publicació de la novel·la que avui us oferim. Potser sí, potser no. És segur, però, que mai no ha estat narrada una fuga tan espectacular i que rarament s’ha descrit un atracament tan perfecte, tan original. Un atracament, a més, sense sang: ni revòlvers ni pistoles. Rayder i Grosso no volien morir a la cadira elèctrica. Creien en l’enginy, no en la força. Per desgràcia seva, hi havia algú altre tan enginyós com ells. L’únic que calia saber era si tindrien més sort. O si perdrien el cap, perquè, fet i debatut, se’l jugaven. Des del principi.


Ho sento, us heu equivocat de número

El telèfon, el timbre, la nit. Una mà que disca, una veu que parla, una orella que escolta. Una mica més de nit, el silenci, l’espera, l’angoixa. La veu, les veus. La soledat, un món aliè, hostil. Un món a fora, un món a dins. La cambra. Els ulls que sotgen el telèfon, les mans que engrapen les mans i es retorcen. La nit és alta, la nit és llarga. Algú combina, algú maquina, algú. Algú a l’altra banda de ciutat, algú a prop. Les llàgrimes, les idees, el cervell que treballa. I un altre cervell, ignorat i monstruós, destructiu. Fa calor, fa fred, no fa res. Les hores, els minuts, els segons. Alguna cosa que asfixia. Les tenebres interiors i la por, alta com un mur. El telèfon, el timbre, la nit…


L’amic retrobat

L’arribada de Hitler al poder el 1933 posa punt final a l’amistat de dos companys d’escola. Un d’ells és jueu, l’altre és membre d’una de les famílies més aristocràtiques de Suàbia. Al llarg d’un any ho havien compartit tot, però arriba un moment en què les seves diferències esdevenen insalvables. El jueu deixarà Alemanya per anar-se’n a Amèrica i oblidar allà el seu país nadiu i el seu gran amic. Trenta anys després, sense esperar-s’ho, el retrobarà novament.


La CNT a la política catalana durant la Guerra Civil (1936-1939). Els ajuntaments del Vallès Occidental

El present estudi desenvolupa i complementa la meva tesi doctoral i el seu objecte central és l’anàlisi de la participació política, del poder polític institucional local, que els sindicats adherits a la Confederació Nacional del Treball van poder exercir en cada moment de la guerra civil als ajuntaments catalans i, més específicament, en els dels municipis de la comarca del Vallès Occidental, aproximant al lector a la vida interna dels Consistoris i a la seva gestió pública.


Quan surt la reclusa

La reclusa és una aranya tímida i solitària, temorosa de l’home, de picada necròtica, però en cap cas mortal… que ja ha matat tres persones al sud de França des que ha començat l’estiu. Un fet del tot sorprenent, que omple la xarxa de les més rocambolesques teories pseudocientífiques. També es deien recluses les dones que, expiant els pecats del poble i els seus propis i protagonitzant un dels fenòmens més aberrants i grotescs de l’edat mitjana, s’aïllaven voluntàriament del món i s’enterraven en vida en cel·les minúscules segellades, a mercè de la caritat, de l’oblit i la insalubritat.El comissari Adamsberg, el bòfia que hi veu enmig de la boira, l’home d’intel·ligència melancòlica i erràtica, d’idees que no són més que bombolles d’aire dins del seu cervell, sent un intens desassossec només escoltar la paraula reclusa. N’ignora la raó, però li fa mal. És el moment d’iniciar una investigació, contravenint l’opinió majoritària de la Brigada, a risc de trencar-la per la meitat. Hi ha d’haver un motiu perquè ara, de sobte, la picada de la reclusa resulti mortal, com hi havia d’haver algun motiu perquè aquelles dones preferissin la reclusió a la vida.


Temps de gel

Quan l’Alice Gauthier, una respectable professora de matemàtiques de seixanta-sis anys, apareix morta a la banyera de casa seva amb les venes tallades, tot apunta a un suïcidi. Però hi ha petits detalls, com el misteriós símbol traçat a la paret del bany, que fan néixer les sospites dels investigadors i el cas és derivat a la Brigada Criminal del comissari Adamsberg. El descobriment d’un cas semblant, amb el mateix símbol enigmàtic a la paret, no fa més que confirmar el pressentiment del sagaç comissari: no són suïcidis, són assassinats i formen part d’una sèrie. Adamsberg i la seva brigada hauran de dur a terme una perillosa investigació en una remota illa islandesa, amb reminiscències de mites nòrdics i parada a les hores més fosques de la Revolució Francesa amb el record fantasmal de Robespierre i Danton. Un thriller sense precedents.


La CNT a la política catalana durant la guerra civil, 1936-1939


La idea de l’emigrant

Vicent i Bernat van heretar dels pares el mas de la Til·lera. Era una heretat bastant extensa, pobra per erma, situada al final d’un pla que ultrapassava els mil metres d’altitud, tot enmig d’un territori fragós, abrupte, quasi al peu del primer cim gloriós de l’Aitana.


Trampa sota les aigües

La novel·la, en tretze capítols, és un relat d’aventures, amb tocs de misteri —com suggereix el títol— i el punt d’exotisme per al lector, sobretot d’aleshores, que dóna una acció situada al Pireu. Vallverdú mateix, a les últimes pàgines del volum de memòries Garbinada i ponent, pàgines on apunta els inicis de la seva història editorial, en parla així: «A l’estiu de 1962, a Sant Martí, vaig escriure la primera redacció de L’abisme de Pyranos, que vaig deixar reposar mesos i mesos. Un any després la vaig revisar, de fet reescriure, per presentar-la al recentment creat premi Joaquim Ruyra. Se’n diria, finalment, Trampa sota les aigües. Jo ignorava que l’obtindria, i que uns quants anys més tard, amb Rovelló, m’emportaria el Josep Maria Folch i Torres, i que encara, dins la dècada, havia d’escriure una altra novel·la juvenil… Fites i més fites, creació d’un nom literari, modest però presentat a la nòmina». Potser modest, sí, però exemplar, si més no, per la quantitat de lectors que les seves intrigues han contribuït a formar.


Rovelló

Rovelló és un gos que, de ben menut, és acollit en una masia, on juga, caça i es fa amic de les bèsties i les persones que conviuen amb ell. L’atzar el porta, un dia, a actuar en un circ; allí aprendrà moltes coses, com per exemple que no tothom és amic seu…


El patró Gombau

El segle XIV s’està acabant, i la Mediterrània bull de comerç, cobejances polítiques i pirateria. Piranos, l’illa aquí deserta, recurrent en la narrativa de l’autor, acull uns nàufrags, capitanejats pel patró Gombau. Hauran de sobreviure en aquella terra nova per a ells. Entre els nàufrags, una noia… I un noble, ple d’urc i d’insolència, que farà el contrapunt aspre al seny cooperatiu de la majoria. El tremp del patró Gombau s’haurà de posar a prova.


Un cavall contra Roma

En un poblat ilergeta, a principis de l’era cristiana, un valent jovençà, Aldín, entra d’amagat en el campament romà per tal de recuperar els cavalls que uns legionaris han furtat. El xicot atrevit, però, no sols no aconsegueix el seu propòsit, sinó que passa a ser presoner de l’exèrcit més poderós de la terra. Dies després, de la Tarraconense és traslladat a la capital imperial, Roma, on esdevé esclau del centurió Tacca. Amb el temps, Aldín va creixent en intel·ligència i fortalesa, alhora que manté l’esperança de poder retornar al seu poble on l’esperen la seva gent i Seru, el seu estimat cavall. Per això s’entrena en l’art de la lluita. Un bon dia té l’oportunitat de lluitar en l’arena del Colosseu com un gladiador més; si aconsegueix la victòria, el mateix Cèsar li atorgarà la llibertat…


Blai Joncar

En Blai Joncar era força petit quan va començar la guerra. Massa petit per a entendre la mort de la seva mare i per a viure en aquella olla bullent en què s’havia convertit Barcelona: bombes xiulant amunt i avall, cues per aconseguir menjar, morts… Per això el seu pare el va enviar ben lluny, al mas d’uns oncles, aparentment fora de perill.


Aferrada a la vida

«Em van proposar esnifar una ratlla, com una branca que s’estirava. Era heroïna, i jo era una ingènua. […] Així vaig començar la destrucció de la meva vida». Aquesta és la història d’un renaixement. La batalla personal i íntima de Giovanna Valls contra l’addicció més terrible, mostrada a través de les cartes que escrivia i rebia, i del seu diari durant el llarg període de recuperació que va començar el 2004. Un relat punyent, sense concessions, escrit a batzegades, amb un ritme de vegades ràpid i altres vegades serè i poètic, com la vida que s’escapa, com la vida que reneix. Un llibre singular i emotiu, escrit des de dins i amb tota la força de la immediatesa, que ens porta des de l’abisme més fosc fins a la superació definitiva. Un llibre inspirador i ple d’esperança.


Les torres del cel

Una visió dels inicis del monestir de Santa Maria de Montserrat, dels primers temps de l’Scriptorium, amb el cant del ventre de la terra que donarà lloc a l’Escolania, a través d’uns personatges que conformen el fresc extraordinari d’una terra de frontera, la Catalunya que s’expandia cap al sud per assolir la seva plena identitat com a poble. A començament del segle XI, l’abat Oliba pren una decisió que trastoca l’ordre establert. Un petit grup de monjos s’instal·la en una de les ermites amb la missió de posar les bases del monestir. Entre ells, l’exsoldat del comte Berenguer Ramon I, Dalmau Savarés, que es debat entre dos futurs excloents: l’espiritualitat transformadora d’en Basili, l’eremita, contra el poder mundà de l’Església.


La princesa de jade

És l’any 551 després de Crist quan l’emperador Justinià, per desig exprés de la seva dona moribunda, l’emperadriu Teodora, organitza una expedició a la Xina per descobrir el secret més ben guardat de l’Orient. Per a aquesta delicada missió, l’emperador escollirà els homes més capaços i idonis del seu imperi: l’objectiu de Rashnaw i Tistrya —monjos nestorians—, de Xenos —teixidor de Corint— i del seu fill Úrian serà viatjar des de Constantinoble fins al sud de la Xina per apoderar-se a qualsevol preu del secret de la seda. Tres dones, de diferents orígens, cultures i religions, marcaran el destí dels expedicionaris. Teodora, una antiga prostituta convertida en emperadriu de Bizanci; Najaah, filla del desert, una nòmada de la tribu Zaqîf, i Yu, una jove princesa de la dinastia Liang amb un ideari de vida bastit sobre tradicions mil·lenàries. Tres dones que s’enfronten a les normes establertes i arriben fins a les últimes conseqüències per portar a terme els seus somnis. Una història de contrastos plena d’aventures que parla de l’amor, del risc i de la superació.


La cuinera

Barcelona, 1771. La jove Constança Clavé, de setze anys, deixa la llunyana ciutat de Lima després de la mort del seu pare, un diplomàtic al servei del virrei Manuel de Amat, per iniciar un llarg periple fins a Barcelona i reunir-se amb els seus avis. Duu paisatges, gustos i textures gravats a la memòria, i viatja amb la seva única herència: el quadern de receptes de qui va ser el seu primer mestre a la cort peruana, el xef Antoine Champel. A la ciutat, la Constança somia convertir-se en una gran cuinera, malgrat que la seva condició de dona li barrarà moltes portes. No obstant això, s’obrirà pas amb coratge i passió entre els carrers d’una Barcelona convulsa, movent-se entre els grups que criden a la revolució i aquells altres que freqüenten salons més refinats i exquisits; una esfera de poder on es mouen personatges fascinants, com el que va ser considerat el primer gastrònom de l’època, el baró de Maldà.


Els camins de la llum

Aquesta és la historia d’una revolució, protagonitzada per un nen, portada a terme des de l’anonimat, sense més armes que un punxó.El petit d’una família de basters, els Braille, té un accident que li farà perdre la vista gradualment. La tenacitat dels qui l’envolten, i la seva pròpia, aconsegueixen teixir un camí d’aventura i descobertes que anirà molt més enllà del que ens atreviríem a somiar.La vida d’en Louis Braille, un recorregut que ens parla de llums i d’ombres, de llibertat i d’opressió, de salut i de malaltia, de com l’enginy pot superar la manca de recursos, i que transcorre en paral·lel a la convulsa França de la primera meitat del segle XIX, en un temps de revoltes i esperances.Coupvray, París, Limoges i Vichy són els escenaris que acullen la lluita d’un home de procedència humil que va descobrir la clau amb què els cecs trencarien les seves cadenes, mentre maldava per trobar l’essència de la felicitat.La commovedora història del creador del sistema Braille, una impressionant novel·la de superació que recorda Les cendres d’Àngela. Una gran saga familiar que ens trasllada a Oliver Twist de Dickens.


El mercader

Un meravellós retaule d’una ciutat i d’una època de la qual encara som hereus. Al segle XIV, Barcelona és una ciutat plena d’oportunitats, el centre comercial de la Corona d’Aragó, capaç d’il·lusionar a aquells que arriben per instal·lar-se. Jaume Miravall, un home hàbil i carismàtic, arriba a la ciutat procedent de Reus per convertir-se en mercader i creuar els mars en busca de nous mercats, aventures i coneixements. Essent Barcelona el gran escenari d’El mercader, però també València, Tortosa, Reus, Sitges o les exòtiques Cefalú i Alexandria, aquesta novel·la ens parla de les immenses dosis d’esforç i esperança que necessitem per aconseguir els nostres somnis, de com ens aixequem per continuar caminant inclús quan tot sembla perdut.


Crit

Recull de 33 poemes socials i reivindicatius, escrits en la seva majoria a la presó Model de Barcelona el 1977.


Tradicions religiosas de Catalunya


La guerra dels pobres

El 1524, al sud d’Alemanya, la gent pobra s’aixeca i ràpidament la insurrecció s’estén cap a Suïssa i Alsàcia. Entre el caos d’aquell dia, una figura es manté dreta, la d’un teòleg, Thomas Müntzer, un home jove que lluita entre els insurgents i es converteix en un dels seus líders. Acusa les autoritats de no complir correctament amb el seu paper. La seva vida va valdre la pena i ara es mereix ser narrada.


La república

Una comèdia d’embolics amb professors que fan d’espies? Una novel·la sobre les complexes relacions mestre-deixeble? Una reflexió sobre l’amor, l’amistat i la gelosia? Una provocació que indaga en els límits de l’humor? Un joc literari erudit i pop carregat de pèrfida ironia? Un toc d’alerta sobre el neofeixisme? Tot això i molt més forma part de La república, que arrenca amb la mort de Josip Brik, carismàtic professor universitari expert en Hitler. El seu deixeble i col·laborador Friso de Vos maniobra per convertir-se’n en hereu oficial enmig d’una crisi sentimental i una lluita a mata-degolla amb un rival, Philip de Vries, que, aprofitant una convalescència d’en Friso, s’apropia del paper de delfí. A les pàgines d’aquesta singular novel·la de campus hi apareixen una revista acadèmica consagrada a publicar reportatges sobre Hitler, un viatge a Xile a la recerca de persones batejades amb el cognom del dictador, un congrés titulat End of History al qual assisteix Geert Wilders, un Front d’Alliberament del Braç Dret que pretén abolir la càrrega ideològica de la salutació nazi, un col·leccionista entestat a localitzar una maqueta d’Albert Speer, uns antiquaris vienesos que conserven un gabinet secret ple de parafernàlia nazi…


Carta a un indecís

Catalunya viu un dels moments més importants de la seva història: ha de decidir si vol o no vol constituir-se en estat independent. Més tard o més d’hora, els ciutadans seran convocats a les urnes per manifestar lliurement la seva voluntat, i això exigeix un debat públic madur, serè i respectuós entre els partidaris del sí i del no. Un debat que permeti als indecisos, que són molts, formar-se una opinió i obrar en conseqüència. Eduard Voltas és partidari del sí i en aquesta carta s’adreça obertament a tots els que dubten. Carta a un indecís és un text breu, directe i honest, escrit amb passió però farcit de raons i arguments. Un llibre que convida a imaginar, i a construir, un futur millor.«Si algú t’ha dit que la independència ho resol tot, t’ha mentit. La independència no ho resol tot. Molts pensem que és una gran oportunitat per solucionar moltes coses, però no té propietats màgiques. La independència és només un instrument, una eina, i les eines es poden fer servir bé o malament. No hi ha cap garantia que Catalunya sàpiga fer servir bé aquesta eina i en tregui el màxim profit. Així que si has començat la lectura esperant un catàleg de garanties de millora firmat davant de notari, val més que no continuïs llegint. Aquesta carta només pretén compartir amb tu per què crec que, racionalment, hi ha motius molt poderosos per pensar que l’eina la necessitem, que és bona, que la sabrem fer servir bé i que, per tant, val la pena apostar-hi».


I demà, el paradís

La colònia espanyola de Fernando Poo, a Guinea Equatorial, als anys cinquanta: una jove barcelonina, Teresa, hi acut per viure amb el seu marit, el terratinent Alberto Cirer, amb qui s’ha casat a distància. La Teresa, per fi lliure, per fi feliç. Però allà, les finors provincianes de la colònia conviuen amb la natura salvatge, la violència i l’explotació. En paral·lel, un fresc coral extraordinari del Cadaqués aïllat dels anys vint i trenta ens submergeix en les tensions latents entre les faccions del poble, empeses per les enveges personals i la presència indefugible de les bruixes. I, en un contrast colpidor, la segona part del llibre ens porta al Cadaqués dels anys seixanta, amb els estiuejants progres, l’ambient desinhibit, els artistes, les festes…


Jo sé que tinc una tirada als somnis

Cinc poemes de l’autor que es refereixen a la memòria i a la sevaabundosa collita d’imatges.


La gran teranyina

Amb un enfocament crític i de gran angular, Roger Vinton estira els fils adequats per descosir les versions oficials i posar al descobert els orígens i els moviments d’alguns dels lobbys empresarials i familiars amb més poder del nostre país. El Barça, La Caixa, les companyies asseguradores, els magnats del ciment, el món del motor o la indústria farmacèutica, entre d’altres, són objecte de la seva investigació, mitjançant la qual estableix una relació directa i dinàmica entre l’anècdota i els fets amb la voluntat de revelar els mecanismes del poder que ens governa, però, sobretot, amb la intenció explícita de reconnectar el discurs mediàtic amb la realitat.


L’urpa del gat

En una civilització futura estesa més enllà del sistema solar on la tecnificació sembla no tenir límits, Gat, el protagonista, lluita per alliberar-se del control de les poderoses corporacions socials. Enmig d’un ambient brutal i ple de cruesa, Gat —un ésser barreja d’humà i d’hidrà amb trets facials felins i considerat un monstre perquè és capaç de comunicar els seus pensaments— maldarà per deixar les clavegueres de la seva marginació.


El Sindicat de l’Oblit

1975. A la Catalunya ucrònica d’Els ambaixadors, mossèn Farràs, l’agent més singular que mai ha tingut la intel·ligència de la República Catalana, ha d’enfrontar-se, sense voler-ho i en defensa de la pàtria amenaçada, a un dels seus fantasmes: l’operació Siscló, l’atemptat que va acabar amb la vida del general Francisco Franco el dia 18 de juliol de 1936. Les regles del joc han canviat, i allò que els havia semblat lògic en aquell moment no ho era tant. Farràs s’ha fet gran: en un equilibri impossible entre l’experiència i la confiança en un futur incert haurà d’encarar una darrera missió, la més difícil de totes: corregir els errors del passat.


Els ambaixadors

Any 1949. Catalunya és independent des dels Fets d'Octubre de 1934 i es refà de la invasió nazi. A l'Espanya tenebrosa del dictador Sanjurjo, un grup d'espies a la reserva, encapçalats pel mític mossèn Farràs, intenten desactivar l'amenaça sorda que posa en perill la supervivència de la jove República Catalana. "Els ambaixadors" és un mecanisme de rellotgeria, una ficció que juga amb la història amb imaginació, sentit de l'humor, un estil personalíssim i una punta de mala bava.


L’últim vaixell

La filla del doctor Andrade viu en una casa pintada de blau, en un indret on les platges d’aigües tranquil·les contrasten amb el bullici que hi ha a l’altra riba. Allà les mariscadores remenen la sorra, els mariners llancen les xarxes a l’aigua i els que van a treballar esperen el vaixell que els durà a l’altra riba de la ria de Vigo.Un matí de tardor, mentre la costa gallega es recupera dels estralls d’un temporal, l’inspector Caldas rep la visita d’un home alarmat per l’absència de la seva filla, que no es va presentar al dinar familiar del cap de setmana ni a impartir la classe de ceràmica que fa a l’Escola d’Arts i Oficis.I tot i que res no sembla alterat a la casa ni en el dia a dia de Mónica Andrade, Leo Caldas aviat comprovarà que, a la vida, com a la mar, la més tranquil·la de les superfícies pot amagar un fons fosc ple de corrents devastadors.


L’any en estampes

L’any en estampes podria semblar un llibre de nostàlgia d’uns temps fugissers i d’enyor d’una il·lusió geòrgica o bé d’evasió cap a uns medis rurals, aliens a l’autor. No és cap de les dues coses, sinó un llibre de realitats vives —d’algunes realitats, experiències personals incloses—, amb referències a èpoques anteriors i algunes digressions històriques, el passat i la tradició exercint sempre la seva força en el present. Es tracta d’unes pàgines sobre la vida d’un poble i així mateix sobre la meva, en un període concret, amb uns elements vistos i uns sentiments. Hi ha una intenció de ritme i expressivitat, i no vaig deixar d’acollir, quan es presentava, una mica d’escalf poètic. Marià Villangómez


Ramon Llull essencial

En aquesta biografia, el doctor Pere Villalba, un dels primers especialistes actuals en Ramon Llull, acosta al públic el que sabem avui sobre el personatge. I ofereix un Llull essencial amb totes les claus, imprescindible per als qui vulguin endinsar-se a la seva figura en la commemoració del setè centenari de la seva mort.


La noia del vestit blau

Treviu és un petit poble de muntanya on hi regna la tranquil·litat. Per a la Martina és, a més, un lloc segur, ple de records d’infantesa i gent amb en la que pot confiar: l’únic lloc, de fet, on pot fugir després del que li ha succeït a la ciutat. Però Treviu no sempre ha estat així: l’any 1977 un accident a les seves mines va commocionar la comarca i va causar més de trenta morts. Poc després una noia d’identitat desconeguda es va suïcidar al Pont del Malpàs. Quan la Martina decideix investigar la identitat i vida d’aquesta noia després que algú n’hagi exhumat els ossos al cementiri vell, posa en marxa, sense saber-ho, una cadena d’esdeveniments que la faran dubtar de gairebé tothom del seu entorn i la submergiran en una perillosa aventura en la que haurà d’enfrontar-se a algú disposat a fer tot el que sigui necessari per evitar que els secrets del passat no surtin a la llum…


Introducció a la història de Catalunya

Pierre Vilar és un dels historiadors francesos que més s’han ocupat de temes hispànics i, especialment, de la història de Catalunya. Aquest llibre recull el text que va escriure com a introducció a la Història de Catalunya en vuit volums que Edicions 62 li va encarregar de dirigir l’any 1986 i que sintetitza les idees fonamentals que hi ha darrere el fet d’explicar la història d’un país com el nostre; sense la necessitat d’haver-ne de defensar i demostrar la identitat i, per tant, fugint de romanticismes. I és que, com diu Vilar, la història no és tan sols relat, sinó també anàlisi, explicació.


Resurrecció

El multimilionari William Fox acaba de perdre la seua filla en un accident. Decidit a no dir-li l’adéu definitiu, opta per crionitzar-la i encetar una investigació per a saber si hi ha alguna possibilitat de tornar-la a la vida. Així, contracta l’etnòleg John Pearson i la psicòloga Isabella Verona perquè estudien en profunditat les pistes que troben arreu del món sobre resurreccions. Al mateix temps, dos germans marcats per uns fets obscurs i dramàtics es reuneixen després de molts anys per tal d’impedir a qualsevol preu aquesta recerca. Qui arribarà abans en aquesta cursa contra rellotge?


L’any del Senyor

Una novel·la per vibrar i tornar a creure en la força de les aventures. Aquesta és la insòlita i meravellosa història de Biel Freixa, un jove picapedrer de Ripoll que, traït i amenaçat de mort, ha de salvar la seva vida i la d’aquells que estima acomplint una perillosa missió molt lluny de les seves terres. Però Qurtuba (Còrdova), capital del califat, seu de la biblioteca més gran del món i paradís dels sentits, l’ambigüitat i els secrets… és també una ciutat plena de lladres, espies i assassins.


Res no s'oposa a la nit

Un matí d’hivern, Delphine de Vigan va entrar a l'apartament de la seva mare, Lucile, i se la va trobar morta estirada al llit. Arran d’aquesta mort sobtada en circumstàncies poc clares, l’escriptora va decidir emprendre una recerca detectivesca per mirar de reconstruir el trencaclosques que havia estat la vida de Lucile Poirier. Una dona fascinant, d’una bellesa terriblement dolça i salvatge, seductora i bohèmia, però amb l’ànima marcada per un dolor profund i misteriós. Els centenars de fotografies preses durant anys, la crònica del seu avi, enregistrada en diverses cassets, les vacances familiars filmades en super-8, les converses amb els seus oncles i germans, i la seva pròpia experiència com a filla d’una mare gens exemplar són els materials dels quals es nodreix la memòria dels Poirier. La memòria, i la crònica, sense embuts ni floritures, d’una família al París dels anys cinquanta, seixanta i setanta. Però també una lúcida reflexió sobre qui som, què transmetem i sobre la “veritat” de l’escriptura. En el transcurs d’aquesta recerca, Delphine de Vigan descobrirà els secrets més foscos, tancarà algunes ferides antigues, però n’obrirà de noves en el seu entorn. El resultat: un magnífic relat, ambiciós, sensible, i colpidor, que ha merescut l’elogi unànime de la crítica i dels lectors francesos.


La pastanaga valenta

La pastanaga valenta narra les aventures d’un tubèrcul que marxa de la seva calentona casa per cercar respostes sobre el seu origen. Un dia a l’hort, escolta com parlen de la seva família «els Tubèrculs» i de lo importants que son per a l’alimentació tant dels animals com de les persones. Aquest personatge, la Pastanaga Valenta té un caràcter inquiet gens conformista, curiós i amb ànsia de conèixer món. Això la portarà a tot un seguit d’aventures on descobrirà personatges ben estrafolaris, però que de tots ells en traurà una lliçó. La història s’inicia en un hort molt ben cuidat per un avi dolç, amant de la natura, respectuós, amb molts coneixements i sobretot encantat de rebre de tant en tant a les seves netes. Sovint s’asseuen al voltant de l’olivera Matinera, un arbre mil·lenari, on l’avi s’inventa històries que sempre esdevenen al voltant del seu cultiu. Que és un tubèrcul?, perquè es van començar a cultivar?, i quan fa de tot això? En Pitàgores (el Talp), té totes les respostes que la nostra protagonista està buscant… Però primer l’haurà de trobar…


El Rector de Vallfogona 2


39º a l’ombra

El desenvolupament de la indústria turística ha produït un fort impacte damunt les estructures tradicionals de la societat mallorquina. Un món patriarcal i lent ha hagut de donar pas a formes de vida dinàmiques, dins el qual el guany fabulós té la contrapartida del risc, de la lluita tèrbola, de l’enlluernador miratge que amaga les misèries més ombrívoles. Heus ací el món que contempla Miquela, la protagonista de 39º a l’ombra: una noia de la Mallorca rural enfrontada amb dos ambients —La Vila i la Cala— que ella descriu a través de la seva ingenuïtat, però plena d’aquella freda i estranya lucidesa, típica dels pagesos de l’Illa. 39º a l’ombra és una novel·la de corprenedora autenticitat. El tripijoc de la colònia turística no hi és enfocat des de l’angle brillant —la barra del bar o el menjador de l’hotel de luxe— sinó des de l’angle fosc: l’administració, la consergeria, les cambres del personal subaltern… Una dura i a vegades ben dramàtica realitat que Antònia Vicens revela amb la necessària cruesa i per mitjà d’una prosa d’extraordinària vivacitat, esmaltada de poesia i enriquida per l’expressiva bellesa del català de Mallorca.


Res de nou al Pireneu…

Daniel Cardona i Civit, amb el pseudònim «Vibrant», relata les seves memòries acabada la Dictadura de Primo de Rivera. Hi parla del seu exili a França, de la seva col·laboració amb Francesc Macià, dels fets de Prats de Molló, de falses acusacions, de cartes amb gent exiliada, etc.


Escopiré sobre les vostres tombes

Un negre ho té molt negre als Estats Units, per això el germà petit dels Anderson ara és enterrat. Però el seu germà Lee —que tot i que té sang negra llueix pell blanca— ha decidit venjar-lo. Amb Escopiré sobre les vostres tombes Boris Vian va aconseguir un gran èxit i aquesta novel·la de suspens, acció i erotisme sobre el racisme a Nord-Amèrica, va commocionar els ambients literaris de l’època, i és encara avui una de les millors novel·les negres.


Ni una gota de sang xarnega

¿Què passa quan, en ple Madrid, un «almogàver» ha de menester una transfusió de sang? ¿Quin és el més impossible dels amors impossibles? ¿Com s’ho ha de fer un teòleg per recuperar la fe? ¿És el pecat un valor fonamental de la cultura mediterrània?… Les respostes, en un llibre ple d’ironia, divertit i alhora crític, on tot sovint s’hi barregen la poesia i la mala intenció.


L'esbudellador de l'eixample


Els amotinats de la Bounty

Desembre de 1787: la Bounty, vaixell de la marina reial britànica, es dirigeix, amb el seus quaranta-sis tripulants, cap a l’arxipèlag de Tahití. Hi ha de carregar arbres de pa i portar-los a les Antilles. Però el capità Bligh, autoritari i brutal, provoca la còlera dels seus homes. Un motí, dirigit per el segon oficial del vaixell, esclata, de sobte, a bord… Amb Els amotinats de la «Bounty», Jules Verne s’inspira en un motí llegendari que no ha deixat d’estimular les imaginacions.


El castell dels Carpats

En les profunditats de Transilvània, en una comunitat aïllada i supersticiosa, la inesperada aparició de fum a la torre d’un castell abandonat suggereix una presència diabòlica. Un valent guardaboscos i un metge una mica covard s’aventuren a explorar el castell i són rebutjats per forces estranyes i paoroses. Per la seva banda, el comte Franz de Telek, que ha perdut a la seva estimada, la cèlebre cantant Stilla, que va morir a l’escenari, creu sentir la seva veu als voltants del recinte. Verne combina en aquesta curiosíssima novel·la de terror gòtic el racionalisme, l’humor sardònic i la crítica de la superstició i la llegenda amb una paradoxal, gairebé surrealista, exaltació de l’amour fou.


Controlaré els teus somnis

Quatre homes que no han tingut mai cap mena de contacte i sembla que no tenen res en comú han somiat el mateix, un malson recorrent presidit per una figura terrorífica. A tots se’ls ha trobat morts posteriorment. La policia no triga a descobrir que les víctimes tenien dues coses en comú: els quatre havien pernoctat recentment en un mateix hotel vell i misteriós de les muntanyes Adirondack, i tots ells havien visitat el mateix hipnotitzador. En David Gurney haurà d’afanyar-se a resoldre aquest cúmul d’interrogants impossibles que desconcertaran tant la seva ment com el seu cor. Una trama intel·ligent i vertiginosa, acompanyada de girs magistrals, amb la qual descobriràs que mai, ni tan sols en els teus propis somnis, estàs realment sol.


No et refiïs de Peter Pan

En Dave Gurney no aconsegueix jubilar-se del tot i passar les tardes al porxo amb la seva dona. Quan les seqüeles de l’última aventura encara cuegen, el seu company Jack, que vol venjar-se dels seus caps ineptes li demana ajuda per reobrir el cas Spalter, tancat sense prou proves i en dubtoses circumstàncies. El ric promotor immobiliari Carl Spalter va morir a mans d’un assassí a sou, el dia del funeral de la seva mare. La Kay, la seva esposa infidel, va ser condemnada a cadena perpètua. Però en Dave i en Jack estan convençuts que en aquesta investigació hi ha alguna cosa amagada… Una vegada més, Gurney serà empès al món fosc i perillós del crim organitzat i toparà amb personatges sinistres: un fiscal sense escrúpols, un detectiu corrupte, un cap mafiós estranyament amable i un criminal grec, Petros Panikos, conegut com a Peter Pan, un home amb unes insaciables ànsies de matar.


Deixa en pau el dimoni

L’expolicia Dave Gurney encara està provant d’adaptar-se a la jubilació i a les seqüeles de les tres bales que va rebre en el seu últim cas. Res millor per sortir de la depressió que algú que et demana ajuda. La Kim, una jove periodista filla d’una bona amiga, s’ha ficat en un bon embolic. Està fent un reportatge televisiu sobre els familiars de les víctimes d’un assassí en sèrie que no es va descobrir mai. Però furgar en el passat d’un assassí en llibertat té el seus riscos. Gurney decidirà assumir-los i arribar fins al final. El resultat és una història que atrapa, en una societat dinàmica i desigual com la dels Estats Units d’avui dia. Deixa en pau el dimoni té tots els ingredients que han merescut els elogis de les anteriors novel·les de Verdon —trama enginyosa, personatges ben construïts, ritme accelerat i un cert humor negre. Una novel·la tan intel·ligent i addictiva com Sé el que estàs pensant i No obris els ulls.


No obris els ulls

Dave Gurney, que va protagonitzar la primera novel·la de John Verdon, Sé el que estàs pensant, no troba l’ocasió de retirar-se tranquil·lament amb la seva dona. L’exdetectiu de policia de Nova York, un any després d’atrapar «l’assassí dels números», es torna a enfrontar de manera inesperada amb un nou cas, potser el més complicat de la seva carrera. Ara no es tracta només d’un assassí intel·ligent i fred, sinó també d’un personatge sense cap mena d’escrúpols, que no dubta a amenaçar el punt feble de Gurney: la seva dona Madeleine. Aquesta vegada, el repte és el següent: una núvia és assassinada brutalment durant el convit de noces, amb centenars de convidats al jardí de la mansió familiar. Les pistes apunten cap a un misteriós jardiner amb les facultats mentals pertorbades. Però tot plegat és massa obvi per a Dave Gurney…


Sé el que estàs pensant

Un home rep una carta que li demana que pensi un número, un qualsevol. Quan, seguint les instruccions que figuren a la mateixa carta, obre el petit sobre que acompanya la missiva, s’adona que el número que hi ha escrit és exactament el que havia pensat. David Gurney, un policia que després de vint-i-cinc anys de servei s’ha retirat al nord de l’Estat de Nova York amb la seva dona, es veurà complicat en el cas quan un conegut, el que ha rebut la carta, li demana ajut per trobar-ne el remitent amb urgència. Però el que en un principi semblava poc més que un xantatge s’acaba convertint en un cas d’assassinat que, a més, guarda relació amb altres d’ocorreguts en el passat. Gurney haurà de resoldre l’enigma de com aquest criminal sembla capaç de llegir la ment de les seves víctimes, en primer lloc, per poder establir el patró que li permeti atrapar l’assassí.


Cuida’t

Xevi Verdaguer, autor de Transforma la teva salut, revela en el seu nou llibre una manera revolucionària d’entendre el funcionament del cos. Un mètode que transformarà la nostra salut i la millorarà radicalment.


Contes extraordinaris

Jacint Verdaguer, mossèn Cinto (1845-1902), és conegut, sobretot, com a poeta: L’Atlàntida, Canigó, Montserrat, Eucarístiques, Flors del Calvari… La popularitat de la seva obra, així com l’atenció, algun cop malaltissa, envers la seva dramàtica aventura personal, han ajudat potser a menystenir un altre aspecte de la seva obra: el folklore, la prosa en general, les narracions entre ingènues i fantàstiques, veritables peces meravelloses d’un llenguatge que acabava de rescatar de la buidor jocfloralesca de la primera Renaixença.


Canigó

Canigó és un poema èpic de 1886 escrit per Jacint Verdaguer que constitueix una de les obres clau de la Renaixença catalana. Aquest poemari conté una descripció geogràfica dels Pirineus catalans que es desenvolupa a través de la figura mítica del Comte Tallaferro, un valent i ferotge lluitador contra els sarraïns. El mite està basat en el personatge històric Bernat Tallaferro. Aquesta història, en la qual apareixen també elements mitològics, se situa al segle XI de l’edat mitjana, a l’època en què els catalans rebien invasions musulmanes.


Els animals desnaturalitzats

La qüestió de la definició de l’home és al cor de l’obra de ficció Animals desnaturalitzats. En aquest treball, a través de referències més o menys explícites, Vercors dibuixa una mena de llista de les diferents definicions d’home que podrien ser recolzades pels filòsofs al llarg de la història. Aquesta novel·la va ser publicada en 1952, després del final de la Segona Guerra Mundial i de la revelació de les seves atrocitats. En aquest moment, el món filosòfic i literari és travessat per un gran desafiament. Mentre que l’home s’ha definit prèviament majoritàriament per les seves qualitats, els homes s’enfronten a actes de gran barbàrie que no siguin nous en el seu fonament, però mai van arribar a una escala. Aquest fenomen dóna lloc a noves preguntes sobre el que és l’home. No és sorprenent que la literatura de l’època està impregnada de totes aquestes qüestions.


El silenci del mar

El silenci del mar és una història de silencis continguts, feta de l’encontre entre els monòlegs d’un oficial alemany amb el silenci d’una noia francesa, dins el marc de la sala d’estar d’una casa d’un poble de França i en un moment decisiu per a la història d’Europa com va ser la II Guerra Mundial.


Máxima

Máxima de Holanda escaló hasta el mundo más alto aspirado por todas las mujeres de su entorno y su generación: la realeza europea. Y lo hizo gracias a una ambición y a una tenacidad que la llevaron a convertirse en parte de la Historia.Con rigurosidad periodística y jugosos testimonios, este libro narra los aspectos más ocultos y oscuros de la historia de una mujer de la que se cree conocer todo, pero en realidad se sabe muy poco.Para un heredero al trono es sencillo imaginar cómo será su futuro. Pero para una chica de clase media argentina, nacida fuera del matrimonio y con un entramado familiar disfuncional, convertirse en reina consorte será un rol que le llevará construir toda una vida.


Històries de l’amor pagès

La tradició de l’hereu. El matrimoni vist com un contracte. La dot. Les pràctiques sexuals. L’embaràs. La quarantena. Els esquellots. Els vistaires i casamenters. Les remeieres. Els capellans. L’adulteri. Els fills donats. La prostitució… Els costums amorosos i els comportaments sexuals dels pagesos catalans es van mantenir compactes i codificats al llarg de segles i es van transmetre de pares a fills fins ben entrat el nostre segle. Avui, quan el progrés i les revolucions en el camp de les comunicacions han difuminat les diferències entre la vida urbana i la rural, ens satisfà recuperar les històries verídiques que narren la forma com els pagesos vivien, patien i celebraven l’amor. Amb la paciència i la pulcritud d’un orfebre minuciós, Felip Vendrell dóna vida a un escenari regit per normes, tabús, mancances i privilegis que el temps ha esvaït potser per sempre.


Gent popular de Lleida

Petit repàs de gent coneguda de la Lleida del segle passat, amb alguna de les seves anècdotes i un toc de nostàlgia inclòs.


Sang Nova


La punyalada

La punyalada, de Marià Vayreda i Vila (que signava les seves obres Marian Vayreda), és una de les novel·les fonamentals de la literatura catalana. Va aparèixer en fascicles al llarg de l’any 1903 i fou publicada en volum independent el 1904, de manera pòstuma. La punyalada ens mena a la destrucció de l’individu en el marc històric del bandolerisme que va seguir les guerres carlines. El narrador hi conjuga un magnífic desplegament de recursos narratius i un acolorit i precís sentit de la llengua. En l’ànima de la novel·la hi viuen el seu particular triangle d’amor i de mort tres personatges inoblidables: Albert Bardals, Ivo i Coralí.