Galeries subterrànies

Un poeta desconcertat perquè se li marceixen els versos, la solitud d’un monstre urbà, una casa envaïda pels insectes o el sàtir mitològic que s’encarna en el present són algunes de les circumstàncies insòlites que Albert Roca presenta en aquest llibre (premi Mercè Rodoreda 1998). Divuit contes que mostren detalls i aspectes de la veritat oculta, i que penetren els fonaments d’una realitat que és un laberint amb revolts perillosos on no és difícil extraviar-se.


나의 아가, 나의 악마


Galeries subterrànies


엘멧


El cap de Penteu

Retrat polièdric de la figura de l’artista, El cap de Penteu és un sorprenent llibre de relats protagonitzats per personatges tan coneguts com Shakespeare, Mozart, Jack l’Esbudellador o Casanova. Amb una ironia i bon humor desbordants, cada text desplega algun aspecte de l’enfrontament de l’artista amb la societat i la creació. En diferents escenaris, que van des de l’Atenes clàssica fins al Nova York dels nostres dies, hi trobem un joc de pretendents i endevinalles que és un bell homenatge a Txèkhov; l’opinió que del genial dramaturg anglès tenia la seva filla desheretada o per què Èsquil va comprar cicuta després d’ésser derrotat en un concurs teatral. Amb un domini fascinant del gènere, Xavier Roca-Ferrer sap donar a cada conte l’estil més escaient, que va des del monòleg fins a l’obra teatral amb acotacions, i des de la crònica a l’epístola. Però el factor comú de les ficcions d’El cap de Penteu és el joiós retrobament amb les claus de la literatura i de l’art i amb aquest ullet còmplice que fa de la lectura un joc tan subjugant com feliç.


야행성동물

미스테리


메리 포핀스


Cuina mare

Després de dedicar els seus dos llibres anteriors a les tècniques culinàries, Joan Roca recupera, en aquest llibre, la cuina tradicional de les mares, les receptes de sempre, amb l’objectiu que tothom pugui cuinar a casa. Sense perdre el seu toc de qualitat, ens ofereix receptes sense complicacions, ni tecnicismes.Quines receptes s’inclouen en el llibre?Receptes de tota la vida, les receptes de les nostres mares.Receptes de tota la vida adaptades a la cuina actual. Per exemple, receptes baixes en greixos.Plats de sempre però amb una versió modernitzada.


La casa gran

A través d’una veu que va creixent fins que esdevé adulta, i amb l’escenari peculiar d’una estació fronterera com a rerefons, La casa gran explica la història d’un home que burla diàriament l’escassa vigilància dels duaners per passar un contraban que l’ajuda a completar el seu exigu sou. Valent-se de flaixos que enlluernen per la seva simplicitat, i des de l’òptica pròpia de l’edat que té a cada moment, la veu que narra mostra tot el teixit de sentiments que formen la vida del protagonista. El fervor que li té la seva filla, l’admiració pel germà, la seguretat del nucli familiar, el descobriment adolescent del sexe, la violència, la por, la malaltia, la mort… L’excepcionalitat d’aquestes vivències quotidianes, tan comunes, és que estan envoltades sempre —i a vegades provocades— pel poder dominant i repressiu de l’altra casa: la Casa Cuartel, que abriga i protegeix els membres de les forces de l’ordre.


인문학 명강

강신주 고미숙 김언종 김영수 박석무 박웅현 성백효 신정근 심경호 이광호 이기동 정병설 정재서 주경철 한형조

(주)북이십일 21세기북스


Kenitra

El protagonista de Kenitra és l’Adrià Brugués, un noi de quinze anys que estudia quart d’ESO a Girona, bon alumne, enganxat al messenger i als manga, que fa esport i que no s’acaba d’agradar. El pare de l’Adrià, que feia de gerent d’un concessionari de cotxes, va marxar fa deu anys, i des de llavors el noi ha viscut amb la seva mare, negant l’absència del pare, sense anomenar-lo, com si no hagués existit mai. Fins que la mort de l’àvia desencadena en l’Adrià el desig irrefrenable de trobar-lo, de conèixer-lo i de saber per què el va abandonar. La mare li dirà finalment el lloc on viu, Kenitra, un port fluvial del Marroc atlàntic, i l’atzar li posarà en safata la manera d’anar-hi: l’Adrià viatjarà com a ajudant de cuina en un vaixell de càrrega propietat del xicot de la seva tieta. El lent viatge per mar, el juliol, li permetrà acostar-se a un món desconegut per ell, conèixer la gent de la tripulació i entendre les seves històries personals, fins llavors inimaginables. I, alhora, el viatge servirà també d’escenari per a les seves reflexions adolescents sobre l’amor, el poder, els homes i les dones, el desig, l’amistat, la violència i les desigualtats. I, per sobre de tot, el retrobament amb el pare i la constatació que no és més que un home desconcertat, el portaran a la reflexió sobre la culpa, la responsabilitat, el perdó i la llibertat per decidir.


Els arbres vençuts

Quan el passat es fa insuportablement present, tot pot aturar-se. Aquest és el cas de la dona, malalta d’un amor de joventut, el record de la qual presideix Els arbres vençuts. Però la seva passió frustrada es projecta cap al futur en una imprevisible relació: la seva filla coincidirà amb l’home pel qual havia enfollit en l’escenari de l’antiga passió. Tots dos se sentiran estranyament lligats. I quan s’acosti la nit no sabran què fer per evitar-la…


인문학 명강 서양고전

강대진 김상근 김석 박상진 이석재 이종숙 이진우 이태수 최윤영 홍성욱 홍승찬


Delictes d’amor

Narcís Besora és propietari de tres sabateries a Girona que l’han convertit en un empresari de prestigi, a punt de ser guardonat amb un premi a escala europea. És un home culte, refinat i sensible que gaudeix fent el seu ofici, de tracte deferent amb els clients. En Narcís està separat i té dos fills que veu cada quinze dies. Amb la seva mare no ha arribat mai a mantenir una relació satisfactòria. Quant al pare, ja finat, la relació va ser pitjor. La seva amistat amb la Francina, que per les seves característiques sembla que podria desembocar en matrimoni, es veu limitada per una barrera invisible que ella no arriba a comprendre i en la qual ell es refugia per no obrir-se als altres. Sabent les conseqüències que podria portar-li ser descobert, en Narcís oculta zelosament el seu secret més íntim: la seva atracció irrefrenable per les nenes. Conscient que la seva condició, que el turmenta i l’obsedeix, és la circumstància que fa fracassar les seves relacions adultes, en Narcís estudia la manera de satisfer en secret els seus impulsos espontanis i poder fer front a una vida aparentment normal, i tal vegada a un nou matrimoni. Il·lusionat pel premi que espera, es preocupa de redactar un bon discurs d’acceptació, però allò en què més pensa és en el viatge que vol fer a Tailàndia per tal de realitzar les seves fantasies sexuals.


El cap de Penteu


Temporada baixa

Al protagonista d’aquesta novel·la, un home madur, decadent, descentrat i obsedit, que no suporta les pròpies frustracions, li és cada vegada més difícil de viure en un món que troba absolutament hostil. Al seu costat, l’harmonia i la plenitud de la seva dona li agreugen encara més l’enveja i els complexos fins que la gelosia, l’erotisme i la inseguretat arriben al seu punt més alt durant una temporada baixa sense sortida.A Temporada baixa, Maria Mercè Roca retrata magistralment el laberint de sentiments i passions per on es pot perdre una persona al llarg de la seva vida.Temporada baixa, publicada per primer cop el 1990, s’ha consolidat com un dels títols fonamentals d’una autora que ha ofert als lectors una producció literària de primer ordre.


Lluny de Pequín

«L’Alícia reconeixia que no feia grans esforços per integrar-se al país. De fet, ella no havia tingut mai cap interès a viure a Pequín, tot i que, d’això, no en parlava amb la Liang. Hauria suposat explicar-li que detestava qualsevol cosa relacionada amb la Xina des que va ser conscient que el seu pare, un estudiant xinès que la seva mare va conèixer quan vivia a Londres, les va abandonar al cap de pocs mesos de néixer ella». Una ferida del passat havia fet que l’Alícia, una executiva catalana de trenta anys, jurés que no trepitjaria mai la Xina. Però una magnífica oferta laboral la condueix fins a Pequín, on quatre anys després duu una vida encara molt allunyada del món xinès. Fins que un dia unes fotos antigues li donen pistes sobre el seu pare desaparegut, i és així com l’Alícia emprendrà una recerca que la conduirà fins a veritats inesperades i a reconciliar-se amb ella mateixa, amb el seu passat i amb un país tan pertorbador com fascinant.


Quanta, quanta guerra…

Adrià Guinart té quinze anys quan fuig de casa per anar a la guerra. Però la guerra l’escup. Sense arribar a fer el soldat, el seu camí per pobles i selves, de la riba del mar a la vora d’un riu, és sembrat de gent estranya. Córrer món en el desordre de la guerra: tal és la condició d’Adrià Guinart, potser el personatge més tendre que va crear Rodoreda.


Viatges i flors

Nova edició dels preciosos i enigmàtics textos que conformen Viatges i flors. Un homenatge a Mercè Rodoreda a través dels ulls de l’il·lustrador Bernat Cormand.


Tots els contes

Aquest llibre aplega, definitivament, tots els contes que Mercè Rodoreda va publicar fins el 1972. En primer lloc, els Vint-i-dos contes (1958) que van protagonitzar el seu retorn literari a la recerca de nous lectors, després de la guerra. En segon lloc, La meva Cristina i altres contes (1967), un compendi amb el més fascinador i punyent del món literari de l’autora. Després, Semblava de seda i altres contes (1978), que conté algunes peces mestres de maduresa al costat d’altres que resumeixen llargues dècades de dedicació al gènere. L’obra literària de Mercè Rodoreda ateny la més alta excel·lència en els dos principals gèneres narratius: la novel·la i el conte. També en aquest segon camp Rodoreda es compta entre els autors imprescindibles de la segona meitat del segle XX a escala universal.


Quanta, quanta guerra…

Adrià Guinart té quinze anys quan fuig de casa per anar a la guerra. Però la guerra l’escup. Sense arribar a fer el soldat, el seu camí per pobles i selves, de la riba del mar a la vora d’un riu, és sembrat de gent estranya. Córrer món en el desordre de la guerra: tal és la condició d’Adrià Guinart, potser el personatge més tendre que va crear Rodoreda. Mercè Rodoreda sap transformar en un doll esbojarrat de poesia l’errabundeig incoherent del jove voluntari i desertor Adrià Guinart, sempre movent-se entre la follia i el somieig a través d’una terra devastada per un gran combat (certs indicis, com ara el riu ample i tèrbol, els cims escapçats pels obusos, la mortaldat esgarrifosa, fan pensar en la batalla de l’Ebre). Es tracta d’una poesia estranya, molt estranya, que en una primera lectura precipitada pot desconcertar el lector; una segona lectura més atenta li farà veure que a moments, sobretot cap al final, és descendent ben legítima de l’Apocalipsi de sant Joan. I és que la guerra que Mercè Rodoreda ens evoca, més enllà de la que visqué amb tota la seva generació i que havia de deixar Catalunya dessagnada per molts anys, és la de sempre; és el segon genet del vident de Patmos, el del cavall vermell («blanc esquitxat de sang» diu Mercè Rodoreda), un dels quatre que assoten la humanitat pecadora des de l’albada del món. Poema en prosa d’una inspiració exaltada fins al paroxisme, Quanta, quanta guerra… es clou amb accents d’esperança, com un eco certament de l’Apocalipsi però també de l’Evangeli que es fes sentir, consolador, sobre els camps de batalla que tanta sang ha assaonat.


Mirall trencat

Mirall trencat és una novel·la d’una gran complexitat i bellesa, i alhora profundament tràgica, perquè és la novel·la de la vellesa i de la mort. I, també, de la reflexió i el secret. Novel·la essencialment poètica, el seu centre és un mite, el de la infantesa, presentat d’una manera molt conscientment literària. Es tracta, per tant, d’una novel·la d’una universalitat indiscutible.


La senyora Florentina i el seu amor Homer

A la Barcelona de principis del segle XX, les tristeses d’una professora de piano soltera es transformen en el vigorós procés de construcció d’una personalitat forta i lliure, davant dels ritmes marcats per un món de desitjos masculins. Una celebració de la independència femenina que en l’exili republicà de la seva autora també esdevé un lúcid clam pels valors democràtics.Concebut des del diàleg directe amb una tradició escènica estroncada per la Guerra Civil, en un equilibri exquisit entre ironia i continuïtat, el teatre de Mercè Rodoreda és una baula fonamental a l’hora d’entendre aquesta veu tan assenyalada en la literatura europea del segle XX.


La plaça del Diamant

Primerament anomenada Colometa, La plaça del Diamant ha estat considerada per la crítica com la seva obra principal. La novel·la s’ha convertit en un clàssic de la literatura catalana de postguerra. Publicada per primer cop l’any 1962, ha estat traduïda a més de vint idiomes. Amb el rerefons de l’arribada de la República i de la guerra civil, narra la història de la Natàlia, una jove com d’altres de la seva època, que accepta sense rondinar tot allò que la vida, i el seu marit Quimet, li imposa. Arriba a acceptar que li canviïn el nom pel de Colometa. Aquesta resignació acaba amb l’arribada de la guerra. La Natàlia es rebel·la per fi contra tot allò que considera injust. Al final de la novel·la deixarà de ser la Colometa per convertir-se en la senyora Natàlia. Un canvi de nom que significa també un canvi de personalitat. La novel·la és també una crònica fidel de la Barcelona de postguerra i de com va marcar aquest període històric la vida dels seus habitants. Fent servir com a recurs expressiu l’escriptura parlada amb receptor mut, Mercè Rodoreda permet que els lectors coneguin els sentiments més profunds de la protagonista. L’autora se serveix d’un estil narratiu simple i planer, carregat de poesia, adequat a la innocència i ingenuïtat de la protagonista. Malgrat el dramatisme de l’obra, Mercè Rodoreda utilitza un cert grau d’humor, adient també al caràcter de la Natàlia.


La mort i la primavera

En un lloc sense nom i en una època indeterminada, aïllat enmig d’una natura inquietantment humana, viu un poble sotmès a una llei rigorosa i a la vigilància constant de dues amenaces: els caramens, uns éssers que no ha vist mai ningú, i les envestides del riu, que amenaça d’endur-se les cases. Les mares turmenten el desig de les criatures amb punxons de ferro. Els homes turmenten el desig de les mares embenant-los els ulls. El ferrer, que és qui mana, fabrica argolles per assegurar-se que la por sigui sempre més forta que el desig. Però el desig, per moments, es fa més fort que la por. Quan ve la primavera. Quan els nois senten la força de deixar de ser criatures i s’adonen que les dones del poble tenen totes els cabells llargs i fins…


El carrer de les Camèlies

El carrer de les Camèlies relata la infància i maduresa d’una nena abandonada al carrer de les Camèlies anomenada Cecília Ce. És cuidada per uns pares d’acollida que la trobaren, fins que s’escapa per anar a buscar als seus pares biològics que no coneix. Es mourà pels ambients de la prostitució i de la misèria, i mantindrà diferents relacions amoroses i sexuals, tot reduint la seva vida a fer tombs pels carrers de la ciutat sense rumb. Fins que un dia, complí el seu somni: anar al Liceu com una princesa, però sentí que aquell no era el seu món, i desencisada, tornà a la seva pàtria, aquell carrer de les Camèlies que l’havia vist créixer.


Aloma

Aloma relata un any crucial en la vida d’una noia de divuit anys, que descobreix l’amor a través d’una relació conflictiva amb un home que li dobla l’edat. La noia viu aquesta relació amb una barreja ambigua d’atracció i repulsió, sobre el rerefons convuls de la Barcelona republicana, en la qual aprèn a fer-se lliure. La protagonista d’aquesta impactant novel·la d’anàlisi psicològica és, cronològicament, la primera de les grans heroïnes rodoredianes, com la Colometa de La plaça del diamant o la Teresa Goday de Valldaura de Mirall trencat, i és també la que presenta més elements de semblança amb la vida real de l’autora. La seva personalitat, en el pas de l’adolescència dins el clos familiar cap a la joventut viscuda amb independència, deixa una empremta perdurable en la memòria dels lectors.


Al vent dels 4000...

«Jo voldria que aquest llibre […] fos un record per a molts, una intuïció per a d’altres, i un crit a la supervivència per a tots els restants. Presento l’home davant la naturalesa; i la naturalesa davant l’home. És tot un cabdell d’idees i de realitats més avall i més amunt del vent glaçat dels 4.000…».


Un cor massa gran i altres relats

Queixals trencats a destemps, un exmarit a qui cal cuidar, uns veïns ressorgits de les flames, l’extirpació d’un mioma, l’espera del retorn d’un desaparegut. Els personatges d’aquests relats es troben en aquell moment d’inflexió on sembla que tot està a punt d’esmicolar-se, quan la rutina s’ensorra i s’intensifica el diàleg entre l’emoció i la raó. Sense concessions ni filtres, l’autora observa la línia que separa l’amor del dolor, una frontera gairebé imperceptible que determina les accions dels que decideixen ser fidels a ells mateixos encara que sigui contra la moral establerta.


Espill

Espill, també coneguda com Llibre de les dones, és una de les grans obres de la literatura medieval en valencià. Escrita per Jaume Roig en versos de quatre síl·labes, sols se’n conserva un manuscrit, malgrat que durant el segle XVI va ser imprès tres vegades, prova del seu notable èxit. Escrita aproximadament en 1460, el mateix any que Joanot Martorell va començar el seu Tirant lo Blanch. Jaume Roig parla en primera persona narrativa dirigint-se a Baltasar Bou, el seu nebot en la ficció, per a explicar-li com li han maltractat les dones al llarg de la seva desgraciada vida i per a convèncer-ho que ha de viure al marge d’elles si vol obtenir la salvació. L’obra és una llarga diatriba contra les dones, que són totes malvades, excepte Isabel Pellicer (l’esposa real de Jaume Roig) i de la Verge Maria.


Argelaga florida


Animes atuïdes

Ànimes Atuïdes és el primer volum d'històries publicades pel Dr. Josep Roig i Raventós. És una col·lecció d'històries en el context de la ruralitat a principis del segle XX. La seva filiació es clarament naturalista literari, però un naturalisme sensible i moral amb un gust per Situacions melodramàtiques que van ser la principal atracció.


Les ales d’Ícar

En el soterrani de casa, la Kala ha trobat unes ales a mig construir. El seu somni més íntim, poder volar, sembla que per fi es farà realitat. Indignada per les mentides usades per captar-a, l’Única, en qui tots posen les esperances per derrotar l’Esfera, es col·loca l’artefacte, salta a l’Abisme i vola.


Sense ales

L’Esfera té controlada la població. Per escapar d’aquest control, els ciutadans del Niu estan enganxats a un entorn virtual que els permet gaudir de la llibertat que anhelen. La Kala, una noia que rebutja aquesta manera de viure, es veurà obligada a travessar a l’Altra Banda per buscar el seu millor amic, en Beo, que fa dies que va desaparèixer. Però encara no està preparada pel que s’hi trobarà.


Ànimes atuïdes


La merceria

A la Barcelona de principis del segle XX, un pobre idealista salva un ric d’una mort segura. L’amistat que els uneix a partir de llavors li canvia la vida per sempre; a ell i a les futures generacions, ja que gràcies a aquell gest altruista aconsegueix obrir el negoci familiar que sempre havia somiat: una merceria. Però aquesta, a part de ser motiu de felicitat i el principal escenari de la seva vida, també es convertirà en l’origen de tots els seus maldecaps.A La merceria viurem de prop els fets històrics més significatius per a la ciutat i el país, així com els daltabaixos econòmics de la petita empresa familiar. Descobrirem que tota decisió té repercussions, que els diners no ho poden tot; coneixerem l’ambició, el dubte, l’enveja, l’odi, la por… I recordarem que l’única resposta a tots els problemes és l’amor.


L’herència de Horst

En l’Espanya de Franco, multitud de criminals nazis van trobar la seva segona llar. I Catalunya no era una excepció. Només a la Barcelona dels anys quaranta, hi vivien més d’un centenar d’agents secrets i col·laboradors. Els gens determinen el color dels ulls, del cabell. La complexió física o les malalties que patiràs. Però, i si el mal també es pogués heretar? La Sol, una noia de trenta anys, mai no havia estat interessada pel seu passat. Fins que el passat va interessar-se per ella.


Pa amb xocolata

Agramunt, 1936. Una vesprada d’estiu, en Llibert veu un estel fugaç entre els núvols, als afores del poble. Vol demanar un desig: que torni a obrir la fàbrica de xocolata que tant enyora. Però en apropar-se veu que no és un estel ni un àngel caigut, sinó un home. Un pilot italià de l’Aviaziones Legionaria que, en el transcurs d’una missió secreta, ha patit un accident. I no sols ha perdut el seu avió… també la memòria.De l’autora de L’herència de Horst, ens arriba una gran història d’amor, intriga, amistat i coratge. La crònica d’una família catalana durant la Guerra Civil espanyola.


L’arquitecte de somnis

Al número 92 del Passeig de Gràcia es troba un dels edificis més emblemàtics de Barcelona. Al voltant d’aquest edifici hi orbiten sis personatges amb vides aparentment inconnexes, però amb més punts en comú del que sembla. I a través de la vida de l’arquitecte Antoni Gaudí anirem descobrint el destí que comparteixen i que no és altre que la creació de la Pedrera.


Primavera, estiu, etcètera

Com cada any per Tots Sants, l'Èlia de cal Pedró torna al poble per fer la visita de rigor al cementiri i passar uns dies amb son pare i sa tieta. Amb 34 anys fets, la parella l'acaba de deixar i la crisi fa estralls en el despatx d'arquitectura on treballa a Barcelona. Ara es disposa a aprofitar el pont per posar ordre, si més no, als pensaments. Després de l'exili universitari i laboral l'Èlia s'adona que amb l'edat s'hi sent cada cop més còmoda, entre qui va ser la seva gent. I quan una està tan ben disposada i atenta, pot ser que comenci a veure i a entendre coses que fins ara li havien passat desapercebudes.


L'altra

L'Anna, Annona, Nona. Dissenyadora gràfica per accident, autònoma de la vida, introspectiva, sempre calculant, equilibrant la balança, posant el comptador a zero per continuar endavant. I en Manel, Nel, Nelet, la seva parella, tan a prop i tan lluny, tanta necessitat i tanta ràbia soterrada. És fàcil que les coses canviïn de sobte, i a la Barcelona d'avui això no és una excepció: una inquilina imprevista, una família que exigeix, la crisi que ofega, una transformació vital que s'imposa. Com serà que l'Anna pugui equilibrar les coses, recalcular la trajectòria, continuar amb la seva vida cuirassada? Si és que pot, perquè aquests no són els únics canvis inesperats que s'acosten.


Primavera, estiu, etcètera

Com cada any per Tots Sants, l’Èlia de cal Pedró torna al poble per fer la visita de rigor al cementiri i passar uns dies amb son pare i sa tieta. Amb 34 anys fets, la parella l’acaba de deixar i la crisi fa estralls en el despatx d’arquitectura on treballa a Barcelona. Ara es disposa a aprofitar el pont per posar ordre, si més no, als pensaments. Després de l’exili universitari i laboral l’Èlia s’adona que amb l’edat s’hi sent cada cop més còmoda, entre qui va ser la seva gent. I quan una està tan ben disposada i atenta, pot ser que comenci a veure i a entendre coses que fins ara li havien passat desapercebudes.


La Polaroid i altres relats

La Polaroid són tretze històries entrellaçades les unes amb les altres a través de personatges tan normals com especials que parlen de l’excepcionalitat de les coses quotidianes i de la universalitat de la intimitat. Contes curts i intensos que no deixaran cap lector indiferent, sagetes que arriben directes al cor per despertar tots els sentits.


Tots els noms del desig

Sílvia, Montse, Elena, Mònica, Eva… Aquests personatges, a banda de ser dones, tenen més coses en comú: senten, viuen, somnien, pateixen, es diverteixen, pensen, actuen… I totes, tinguin l’edat que tinguin, siguin com siguin, tenen desitjos. Unes volen que els facin un petó, altres no caure en el seu propi oblit, però totes, sense excepció, el que de veritat volen és viure.


La història de la nostàlgia

La Universitat de Pembroke és el punt d’inici d’aquesta història, el lloc on convergeixen les vides de la Laura, en David i la Sarah, origen d’un conflicte entre la passió i la lleialtat, l’amor i l’amistat. Relat d’aquest triangle, La història de la nostàlgia també és la crònica d’un viatge en què el lector visitarà els arxius plens de pols de les cases de Park Slope, a Brooklyn, compartirà tertúlies al Cafè de San Marco a Trieste i recorrerà les carreteres de Croàcia i Sèrbia fins als confins més remots del vell continent, resseguint el curs del Danubi de la mà de Claudio Magris.Feta de realitat i ficció, de cròniques, diaris i entrevistes, La història de la nostàlgia traça la geografia sentimental d’un territori i d’un temps perduts en la memòria, i intenta trobar la manera d’aferrar-nos a la vida, sense que aquesta ens sotmeti a la seva voluntat, ja que… Com és possible mantenir-se íntegre i noble, bo, quan el vent de la Història bufa sense pietat?Novel·la sobre l’amistat, els viatges i l’exili, La història de la nostàlgia ens parla de l’amor i de com guanyar-li la partida a l’abisme que ens aguaita.


Testimoni de Narom


Els impostors

Barcelona, maig del 1949. Albert, un noi que treballa en una impremta, és detingut per la Brigada Político-Social i enviat a la temuda comissaria de Via Laietana acusat de col·laborar amb joves universitaris en activitats contra el règim. Una visita secreta del general Franco a la Ciutat Comtal té nerviós tot el departament de policia. Un retrobament casual quan Dora, germana d’Albert, intenta esbrinar què li ha passat desencadenarà unes conseqüències que cap dels seus protagonistes podran controlar. Uns fets esdevinguts al camp de refugiats d’Argelers, deu anys abans, tornaran per passar-los comptes.


Esperança i llibertat

«Escric sobre esperança i llibertat, sense pocions màgiques ni mapes del tresor, però amb el cap alt, la mirada llarga, el verb serè i la mà estesa, amb pas decidit cap a la República. La presó és com un castell: infranquejable i impenetrable. Els murs i els filats aïllen la persona presa del món que l’envolta i, tard o d’hora, milers de sensacions es fonen en la penombra. Qui és dins perd mirades, racons, gustos i abraçades i sobretot pateix per si qui és fora l’oblida. Aquest és un llibre sobre la nostra captivitat, amb reflexions i propostes, molts dubtes, i també algunes certeses. Amb mirades calidoscòpiques a realitats concretes i suggeriments precisos a necessitats complexes. Amb raons i arguments sobre la nostra democràcia, sobirania i independència; amb records per l’1 d’octubre, alguns silencis incomprensibles i el dolor compartit. Sense retrets, amb convicció. Perquè la presó dura un temps, però la dignitat i l’orgull són per sempre. I nosaltres en sortirem».


Som una nació europea

Les opcions de futur d’un país com Catalunya ara mateix són confuses per a la majoria dels catalans. Un país que manifestament aspira (per voluntat popular) a sortir de la cotilla que suposa formar part de l’Estat espanyol però que a la vegada es ressent de la manca d’un precedent, i per tant d’un mecanisme, per fer-ho en el si de la Unió Europea.Ja fa temps que la carpeta catalana s’ha fet un lloc en els principals despatxos europeus i fins i tot en les reflexions públiques de dirigents i mitjans internacionals; ni les capitals dels estats membres ni Brussel·les no poden ignorar-la. Com tampoc no podem ignorar tots plegats que el projecte europeu en conjunt està abocat a un atzucac si no hi ha un canvi de rumb radical.


Retorn a Shambhala

L’Aina Fàbrega, l’exnedadora que havia competit en natació sincronitzada i que actualment exerceix de periodista d’investigació, té des de ben petita una mena de sisè sentit. Quan l’Aina viatja al Tibet per investigar la contaminació per radiació nuclear, no sospita que aquesta aventura canviarà la seva vida per sempre. En el viatge coneixerà dos periodistes del Discovery Channel que investiguen el Shangri-la, es veurà involucrada en una persecució al límit i finalment es trobarà amb l’abat d’un monestir budista i un extravagant filantrop grec que li encomanaran una missió: recuperar el còdex que ha de salvar Shambhala.


Pont de cendra

Una novel·la apassionant sobre la força de l’amor i l’absurd de la guerra, basada en la història real dels anomenats «amants de Sarajevo» i en les vivències del mateix autor, testimoni d’excepció de la crueltat del setge durant els darrers anys de la guerra de Bòsnia. La Dragana, una nena de deu anys, viu a Bòsnia en ple conflicte bèl·lic. A través del seu dietari, coneixem la tràgica història del seu germà i la seva enamorada, una parella que lluita contra els horrors de la guerra i la intolerància de la religió per donar vida al seu amor.


La ciutat invisible

La ciutat invisible és una novel·la d’aventura personal i de misteri històric. Té com a rerefons una inconfessable història d’amor i com a desencadenant l’avidesa que provoca la suposada existència d’un quadre perdut de l’últim gran mestre de la pintura italiana, Giambattista Tiepolo. Tant un motiu com l’altre ens duen del present més rabiós al segle XVIII, rere la pista dels plans avui oblidats i quasi secrets del rei Carles III de crear una gran ciutat al delta de l’Ebre, a imatge de Sant Petersburg —la ciutat ideal erigida a la desembocadura del Neva—, sota l’emmirallament de Nàpols i la seva badia, potser de Venècia i els seus canals, i en el context d’una cort il·lustrada, que va atreure músics, arquitectes i pintors de tot Europa. Una novel·la que ens commou i que ens aboca a uns episodis que haurien pogut canviar la nostra història.


Mentre Barcelona dorm

«Algunes nits encara em desperto. Em sembla que torno a sentir el telèfon. Com aquella nit.» La penúltima del segle, la nit del dia en què un jove executiu i una periodista econòmica d’un diari de Barcelona se senten acorralats. El mateix dia en què un vell amic de tots dos, professor universitari en atur, s’ha cansat de viure sempre a l’ombra de l’èxit i de l’amor. I abans que caigui el segle se sabrà per què unes mans han anat al coll de la periodista. Però per saber-ho, la veu que ens explica la història haurà d’explorar els tèrbols lligams entre tots tres i recular fins al que va passar seixanta anys abans en una illa solitària i anònima.


La ciutat invisible


Mentre Barcelona dorm

«Algunes nits encara em desperto. Em sembla que torno a sentir el telèfon. Com aquella nit». La penúltima del segle, la nit del dia en què un jove executiu i una periodista econòmica d’un diari de Barcelona se senten acorralats. El mateix dia en què un vell amic de tots dos, professor universitari en atur, s’ha cansat de viure sempre a l’ombra de l’èxit i de l’amor. I abans que caigui el segle se sabrà per què unes mans han anat al coll de la periodista. Però per saber-ho, la veu que ens explica la història haurà d’explorar els tèrbols lligams entre tots tres i recular fins al que va passar seixanta anys abans en una illa solitària i anònima.


No he fet res

Recull de poemes de Pep Rosanes-Creus del 1987 fins al 1998 recollits en quatre parts: «Historia antiga», «Mites», «Versus» i «Dues mans». És el seu un estil directe, sense metàfores —tot just imatges directes que no permeten vacil·lació—, de versos amidats amb cura, on el temps i el cos són els dos motius que articulen la lectura de la vida que va confegint el poeta.


Benvingut al món real

Benvingut al món real no sols és un llibre en què es parla de futbol i de negocis, o en què s'expliquen interessants i divertides històries i anècdotes sobre la vida empresarial i esportiva. Sandro no desaprofita l'ocasió per exposar-hi tot allò que creu que l'ha ajudat a afrontar un món que ha patit en pocs anys una transformació comparable a la que va representar la revolució industrial. Seguint el fil de la seva experiència vital i professional, ens parla de somnis i d'il·lusions perdudes. Reflexiona sobre la importància del treball en equip, però sense obviar els riscos a què es veu sotmès en un entorn laboral tan complex com el nostre. Aposta perquè ens enfrontem sempre amb la realitat, confiant en nosaltres mateixos, amb la seguretat que ningú no és carn de canó de la mateixa manera que ningú no allarga la mà i troba un trèvol de quatre fulles.


Benvingut al món real

Benvingut al món real no sols és un llibre en què es parla de futbol i de negocis, o en què s’expliquen interessants i divertides històries i anècdotes sobre la vida empresarial i esportiva. Sandro no desaprofita l’ocasió per exposar-hi tot allò que creu que l’ha ajudat a afrontar un món que ha patit en pocs anys una transformació comparable a la que va representar la revolució industrial. Seguint el fil de la seva experiència vital i professional, ens parla de somnis i d’il·lusions perdudes. Reflexiona sobre la importància del treball en equip, però sense obviar els riscos a què es veu sotmès en un entorn laboral tan complex com el nostre. Aposta perquè ens enfrontem sempre amb la realitat, confiant en nosaltres mateixos, amb la seguretat que ningú no és carn de canó de la mateixa manera que ningú no allarga la mà i troba un trèvol de quatre fulles.


Una forta abraçada

Moltes persones a qui estimo i que m’estimen m’han desaconsellat publicar aquest llibre. Un llibre escrit en present, dia a dia, i per ordre cronològic. He volgut deixar testimoni de les experiències, les reflexions, els pensaments, els somnis i els malsons que vaig tenir durant 645 dies i nits a la presó, i parlar de les persones, innocents o culpables, amb qui vaig compartir els gairebé dos pitjors anys de la meva vida i en qui em vaig recolzar per passar els moments de més feblesa personal.El títol del llibre descriu, simplement, allò que més anheles dins la presó quan et priven de llibertat. No hi ha res que necessitis més que… una forta abraçada.


17:14. L’hora del poble

A les 17.14 de l’Onze de Setembre del 2013, Catalunya es va donar la mà. Un petit gest de centenars de milers de persones que va travessar tot el país, des de la Catalunya Nord fins al País Valencià. Un gest inoblidable, una cadena humana pacífica i democràtica que simbolitzava el compromís d’un poble amb la seva llibertat. Més de 2.000.000 de persones. Però també 800 fotògrafs, 30.000 voluntaris, 200 corresponsals estrangers, 400 quilòmetres, 122 cadenes humanes arreu del món, 24 ultralleugers i 1.150 periodistes acreditats. Però, de qui va ser la idea? Com s’organitza un esdeveniment d’aquesta magnitud i transcendència? Aquest llibre, escrit per dos dels membres més actius de l’organització i coeditat amb l’Assemblea Nacional de Catalunya, explica tot el camí fins a aconseguir aquesta Via Catalana històrica.


Tinta russa

Quan encara era un nen, Nicolas Duhamel va perdre el seu pare, desaparegut en circumstàncies estranyes. Aquest fet, que li marcarà la vida, és també el fil conductor de la seva novel·la El sobre, un èxit de vendes mundial que el converteix en un escriptor de renom amb només vint anys. Però tot farà un tomb quan descobreixi el verdader nom del seu pare. Perquè, qui era Lionel Duhamel? Com va desaparèixer realment? Davant aquestes pertorbadores incerteses, Nicolas iniciarà la recerca de la pròpia identitat en una emocionant exploració del més profund dels sentiments humans.


La clau de la Sarah

París, juliol de 1942. Batuda de Vel d’Hiv. Davant l’arribada dels nazis, Sarah tanca el seu germà de 10 anys en un armari per a protegir-lo pensant que tornarà en unes hores. Tot i així, és arrestada amb la seva família. París, maig del 2002. A Julia Jarmond li encarreguen escriure sobre el tema per una revista americana.


Tinta russa


Va recórrer tot el camí

Va recórrer tot el camí, publicada el 1947, va donar lloc al cèlebre film Va arribar fins al final (1951, He Ran All the Way), que, en ple maccartisme, va ser escrit, dirigit, produït i fotografiat per víctimes dels «caçadors de bruixes». Però, sobretot, el film va quedar lligat íntimament a aquella inquisició pel protagonisme de John Garfield, ja que va constituir l’última presència a la pantalla del gran actor, assetjat pels «caçadors de bruixes» i inclòs a les llistes negres de Hollywood. La novel·la, així com el film, comportava un decidit enfocament polític de la fugida d’un delinqüent i del seu frustrat refugi entre membres de la seva mateixa classe social.


Tempestat de flama. Antologia poètica

La present antologia pretén posar a l’abast dels lectors una part substancial de l’obra poètica de l’autor mallorquí que més ha influït en la poesia catalana de la postguerra, i que encara avui exerceix la seva ascendència en les joves generacions de creadors. Els poemes triats s’acompanyen, per facilitar-ne la comprensió, d’una introducció, d’un glossari i de diverses propostes de treball. L’antologia abraça les tres úniques obres de l’autor, i tracta de reflectir, en conjunt, els diferents corrents poètics en què es va desplegar: purisme, neopopularisme i surrealisme. La modernitat de la poesia de Rosselló-Pòrcel es posa en evidència al llarg d’aquestes pàgines, en què la veu del poeta s’erigeix sempre nova per sobre del pas del temps.Amb estudi introductori, comentaris de text i propostes didàctiques a càrrec de Roberto Mosquera.


La llegenda del sant bevedor

Andreas Kartak dorm sota un pont del Sena, embolicat amb papers de diari. Un bon dia la seva sort canvia quan un desconegut li dóna dos-cents francs, amb la condició que, quan pugui, els torni, però no pas a ell, sinó a santa Tereseta de Lisieux, a l’església de Santa Maria de Batignolles. El que el desconegut no sap és que Andreas és un home de paraula, i que amb aquest donatiu ha transformat la vida del vagabund: a partir d’ara la missió d’Andreas serà arribar al diumenge següent amb dos-cents francs a la butxaca per tal de poder tornar els diners. Però París és ple de bistrots i de noies boniques que el desvien del seu camí. I una copeta d’absenta, com ell sap prou bé, pot ajudar a veure-ho tot més clar… Miraculosament, la butxaca d’aquest sant bevedor mai no es buida del tot.


La rebel·lió

Amb la llicència corresponent a la butxaca, una condecoració al pit i un orgue de maneta, l’Andreas Pum finalment ha pogut deixar el barracó número 24 de l’hospital militar, el dels mutilats, i ha sortit al carrer disposat a guanyar-se la vida honradament com a músic ambulant. Ell és una persona d’ordre, un patriota. No com aquells altres desesperats, ganduls, malfactors o borratxos que no fan altra cosa que propiciar la maleïda subversió. A ell, des de la seva cantonada preferida, el que més li agrada de tocar són, òbviament, l’himne nacional i les marxes militars. Eren temps d’imminència però encara no ho sabia. Com no havia entès tampoc que ell, i la majoria dels qui l’envoltaven, era fill d’un règim que ja havia anunciat la seva dissolució, el de l’imperi austrohongarès, i que ben aviat la seva patètica figura es veurà esquitxada per una ombra amenaçadora que per a ell se sintetitza en la paraula revolució.


El trastorn de Portnoy

Durant les llargues sessions de psicoanàlisi, Alexander Portnoy, jueu americà de trenta-tres anys, confessa a l'analista la seva obsessió pel sexe. En un divertit i alhora amarg exercici d'autocrítica, Portnoy fa un repàs de la seva existència, dominada i condicionada pel sexe des de la infància, quan convivia amb els seus pares en un entorn tradicional d'una família jueva, passant per la seva incapacitat de relacionar-se amb les dones d'una manera que no sigui sexual, fins als más recents esdeveniments que l'han dut fins al divan. Una visió irònica dels costums i la psicologia jueves, i del declivi del somni americà.


Destins dividits

El destí regeix les vides de la Cyra i l’Akos, segons van dictaminar els oracles quan van néixer. I el destí és ineludible. L’Akos està enamorat de la Cyra malgrat l’oracle, que va predir que el noi moriria al servei de la família d’ella. Quan el pare de la Cyra, un cruel tirà, engega una guerra barbàrica, els dos enamorats volen parar-li els peus a tota costa. Per a la Cyra això podria significar treure la vida al seu pare; per a l’Akos, donar en sacrifici la seva pròpia vida. Però els dos protagonistes descobriran que el destí pot determinar les seves vides de la manera més insospitada.


Lleial

Una elecció et pot transformar o destruir-te, i sempre tindrà conseqüències. Què pensaries si et diguessin que l’amor i la lleialtat et farien fer coses que mai no hauries imaginat?


Insurgent

Una decisió comporta un sacrifici, un sacrifici suposa una pèrdua, una pèrdua implica una càrrega, una càrrega esdevé una lluita una decisió et pot destruir.


Divergent

La ciutat de Chicago està dividida en cinc faccions i cadascuna d’elles es dedica a cultivar una virtut particular: Honestedat, Abnegació, Intrepidesa, Amistat i Erudició. Als setze anys, els joves han d’escollir de quina facció volen formar part definitivament. La Beatrice dubta entre quedar-se amb la seva família o ser qui realment és. No pot tenir les dues coses. I prendrà una decisió que sorprendrà a tothom, sobretot a ella.


Ana Duarte Melo, Ian Somerville, Gisela Gonçalves

Melo, A. D.; Somerville, I. & Gonçalves, G. (Eds) (2015). Organisational and Strategic Communication Research: European Perspectives II. Braga: Centro de Estudos de Comunicação e Sociedade / ECREA. ISBN: 978-989-8600-36-3.


Les marques de la mort

Cyra és la germana d’un brutal tirà que governa el poble de Shotet. Tot i que no aprova els mètodes del seu germà, acaba donant suport al seu poder. Akos procedeix de la pacífica nació de Thuvhe i és capturat juntament amb el seu germà pels soldats de Shotet. Akos ha de salvar el seu germà a tota costa i encara que l’enemistat entre ell i Cyra sembli insuperable, tots dos hauran de decidir si es destrueixen l’un a l’altre o si s’ajuden per poder sobreviure i canviar l’equilibri de poder de la galàxia.


La música del silenci

Una història protagonitzada per l’Auri, un dels personatges més estimats i enigmàtics d’El nom del vent i El temor d’un home savi. La Universitat, el baluard del coneixement, atrau les ments més brillants, que hi van per aprendre els misteris de ciències com l’artifici i l’alquímia. Però sota els seus edificis i les seves aules concorregudes hi ha un món en penombra, l’existència del qual només uns pocs coneixen. En aquest laberint de túnels antics, de sales i estances abandonades, d’escales serpentejants i de passadissos mig derruïts viu l’Auri. Temps enrere va ser una alumna de la Universitat. Ara té cura del Món Amagat, per a ella un lloc acollidor, meravellós, on es podria passar una eternitat mirant. Ha après que hi ha misteris que no s’han de remoure; és millor deixar-los en pau i estalvis. Ja no es deixa enganyar per la lògica en la qual tant confien al món de dalt: l’Auri sap reconèixer els perills subtils i els noms oblidats que s’amaguen sota la superfície de les coses. La música del silenci és una història lírica i evocadora que ofereix als lectors d’El nom del vent i El temor d’un home savi l’oportunitat de veure aquest món a través de l’Auri, un dels seus personatges favorits, i d’aprendre allò que fins ara només ella sabia…


El nom del vent

«Em dic Kvothe. Potser has sentit parlar de mi». En una fonda en terra de ningú, un home es disposa a fer el relat de la seva vida per primera vegada. La veritable història que només ell coneix, una història que els rumors, les conjectures i els contes de taverna han anat deformant al llarg del temps fins a convertir-lo en un personatge llegendari al qual tothom creu ja mort: en Kvothe… músic, captaire, lladre, estudiant, mag, heroi i assassí. Ara vol revelar tota la veritat sobre ell mateix. I haurà de començar pel principi: la infantesa en una companyia d’artistes itinerants, els anys malvivint com a lladregot als carrers d’una ciutat gran i l’arribada a una universitat on espera trobar les respostes que ha estat buscant. Atípica, profunda i sincera, El nom del vent és una novel·la d’aventures, d’històries dins d’altres històries, de misteri, d’amistat, d’amor, de màgia i de superació, escrita amb mà de poeta i que captiva —per la seva originalitat i la mestria amb què està narrada— a tots els que la llegeixen.


El temor d’un home savi

Trenc d’alba a la fonda Pedra Fita. És el segon dia i un home es disposa a continuar el relat de la seva vida. La veritable història, la que només ell coneix, força allunyada de la llegenda que li han forjat amb rumors, conjectures i contes de taverna, convertint-lo en un personatge mític: en Kvothe… músic, captaire, lladre, estudiant, mag, heroi i assassí. El nom del vent, el primer dia de la història d’en Kvothe, ha esdevingut un fenomen impulsat pels lectors, els llibreters i la crítica, que recomanen vivament aquesta novel·la excepcional. Ara el relat prossegueix a El temor d’un home savi, i podem dir a tots aquells que desitjaven llegir la continuació d’El nom del vent que l’espera ha valgut la pena.


Set lliçons breus de física

Tot el que cal saber sobre física, l’univers i el nostre lloc al món en set lliçons plenes de bellesa que han captivat els lectors italians.


00 La Constitucio llibret


Música i pols

A Música i pols hi trobarem una visió íntima del món, amb reflexions sobre l’amor i les edats, sobre la sort, sobre l’art d’envellir, la soledat i la companyia, sobre el coratge de viure contra la tristesa. La literatura, la música i la política són també temes importants d’aquest llibre agosaradament sincer. Tot plegat transmès amb una escriptura transparent, amb frases que el lector voldrà subratllar perquè hi trobarà, com en un mirall, reflexos del seu cor, de les seves preguntes, del seu neguit i de la seva felicitat. Després de La finestra de Vermeer, un llibre aplaudit per la crítica i els lectors, presentem la nova entrega del dietari de Pere Rovira.


Jo, Trump

Ramon Rovira construeix a Jo, Trump una crònica implacable del president dels Estats Units des de diferents angles de la seva figura. Primerament aborda les causes que van culminar en la victòria del magnat de Nova York i la derrota de la gran favorita Hillary Clinton. El maneig de les xarxes socials i sobretot la seva manca de pudor en la difusió de rumors i notícies falses, que van cristal·litzar en el fenomen de la post veritat. Explica també la biografia dels Trump des de que van arribar als Estats Units fins a l’actualitat. El seu vertiginós ascens des dels bordells de la febre de l’or fins als rutilants gratacels de la bombolla immobiliària. I finalment apunta als criteris fonamentals de la nova administració nord-americana, una política comercial proteccionista, nous aliats, control de la immigració, menys serveis públics i un llarg etcètera.


Me'n vaig

Aquest és un llibre impressionant i possiblement irrepetible: un llarg monòleg en el que Pepe Rubianes explica, per primera vegada i exclusivament, aspectes encara desconeguts de la seva carrera teatral, de la seva vida i de la seva passió per Àfrica, així com alguns detalls de la persecució a la qual va estar sotmès en els últims mesos després dels suposats insults llançats contra l'unitat d'Espanya. «Me’n vaig» és un text simple però també enèrgic, una autèntica revolta contra els fanatismes d'extrema dreta, una reflexió molt lúcida sobre la relació entre Catalunya i Espanya, un judici contra les estupideses del sistema i del món en el que vivim. Aquest llibre, pensat i escrit des d'Etiòpia, reflecteix la valenta, rebel i alhora tendra personalitat de Pepe Rubianes, i la seva capacitat per fer de qualsevol idea, de qualsevol anècdota, una excusa per a dubtar dels valors que mantenen la nostra societat.


Dimonis íntims

En aquest llibre, Xavier Rubert de Ventós mira de complir el propòsit anunciat a Ofici de Setmana Santa (1978), el d’explicar només allò que experimenta a flor de pell, de parlar desvergonyidament de les seves vergonyes, càndidament de les seves manies i passions, d’embolcallar mentides i veritats fins a fer-les pràcticament inextricables: «Jo només escric», diu l’autor, «quan les sensacions o idees se’m fan dimonis íntims que intento foragitar amb la literatura. Però no resulta fàcil sentir ni pensar amb naturalitat i seguretat, superar els propis vertígens i censures, deixar avançar la ment amb la confiança que trobarà el que busca, la mateixa confiança amb què el rei s’asseu sense mirar enrere, segur que trobarà la cadira que algú li haurà acostat. »Un entorn raonablement sensual i fins i tot una relativa gimnàstica sexual ajuden sens dubte l’esperit: el que aquest no admet és cap lligam sentimental. Al cervell no li roba energia el moblament sensual o l’erotisme profilàctic, és a dir, tot allò que apaivaga un cos que ha de funcionar alhora com la seva font d’energia i el seu instrument. El pensament ens permet, doncs, el que ens estabilitza però no el que ens mobilitza; tolera el que ens gratifica però no el que ens sedueix. Més que en la repressió, el pensament i la cultura es basen en la fredor, s’aixequen sobre l’egoisme i es mantenen a força de narcisisme. Ens perdonen tal volta els plaers, però mai els amors».


Globàlia

Globàlia és una intel·ligent i encertadíssima paràbola d’una societat que ens queda perillosament propera. Com George Orwell a 1984 i Ray Bradbury a Farenheit 451, Rufin construeix una aguda sàtira política sobre el món que ens envolta, però l’amaga darrere d’una societat pretesament futura i plegada a la globalització més desfermada: tothom parla la mateixa llengua, tothom és ecologista radical i addicte a la cirurgia estètica. Llibertat, Seguretat, Prosperitat són els pilars d’aquesta societat que viu sedada com a conseqüència d’una estudiada distracció mediàtica i un terror irracional i desesperat cap a uns terroristes anònims que volen destruir Globàlia. Però un cop s’han controlat els terroristes caldrà inventar-se un nou enemic que mantingui tothom aterrit… Amb lucidesa, una imaginació desbordant i un llenguatge àgil, Rufin ens mostra un món absurd i globalitzat en una novel·la trepidant i plena de matisos, que enganxa l’interès del lector des de la primera fins a l’última pàgina.


El Laberint dels Esperits

A la Barcelona de finals dels anys cinquanta, Daniel Sempere ja no és aquell nen que va descobrir un llibre que li canviaria la vida als passadissos del Cementiri dels Llibres Oblidats. El misteri de la mort de la seva mare, Isabella, li ha obert un abisme a l’ànima del qual la seva esposa Bea i el seu fidel amic Fermín intenten salvar-lo. Just quan Daniel creu que és a un pas de resoldre l’enigma, una conjura molt més profunda i obscura del que mai no s’hauria pogut imaginar desplega la seva xarxa des de les entranyes del Règim. És aleshores quan apareix Alícia Gris, una ànima nascuda de les ombres de la guerra, que els conduirà al cor de les tenebres i desvelarà la veritat sobre la història secreta de la família… encara que a un terrible preu. El Laberint dels Esperits és un relat electritzant de passions, intrigues i aventures. A través d’aquestes pàgines arribarem al final de la saga iniciada amb L’Ombra del Vent, que assoleix aquí tota la intensitat i fondària, alhora que dibuixa un gran homenatge al món dels llibres, l’art de narrar històries i el vincle màgic entre la literatura i la vida.


El Presoner del Cel

Barcelona, 1957. Daniel Sempere i el seu amic Fermí, els herois de L’Ombra del Vent, tornen de nou a l’aventura per afrontar el major desafiament de les seves vides. Just quan tot començava a somriure’ls, un inquietant personatge visita la llibreria de Sempere i amenaça amb revelar un terrible secret que porta enterrat dues dècades en la fosca memòria de la ciutat. En conèixer la veritat, Daniel comprendrà que el seu destí li arrossega inexorablement a enfrontar-se amb la major de les ombres: la que està creixent al seu interior. Ple d’intriga i emoció, El Presoner del Cel és una novel·la magistral on els fils de L’Ombra del Vent i El Joc de l’Àngel convergeixen a través de l’embruix de la literatura i ens condueix cap a l’enigma que s’amaga en el cor del Cementiri dels Llibres Oblidats.


A Concise Lojong Manual

Konchok Yenlak, Pamela Gayle White (translator)

Written by the fifth Shamar Rinpoche, Konchok Yenlak (1526-1583), this condensed presentation of the lojong ("mind training") maxims and explanations is a practical companion book for more extensive commentaries. The original Tibetan text and its English translation are included, as well as a brief biographical sketch of Shamar Konchok Yenlak, the fifth Shamarpa.


El Joc de l’Àngel

A la turbulenta Barcelona dels anys vint, un jove escriptor obsessionat amb un amor impossible rep l’oferta d’un misteriós editor per escriure un llibre com cap altre que hagi existit mai, a canvi d’una fortuna i, potser, de molt més.Amb un estil fascinant i una impecable precisió narrativa, l’autor de L’Ombra del Vent ens transporta de nou a la Barcelona del Cementiri dels Llibres Oblidats per oferir-nos una gran aventura d’intriga, amor i tragèdia, a través d’un laberint de secrets on l’encís dels llibres, la passió i l’amistat es confabulen en un relat magistral.


L’Ombra del Vent

Una matinada de 1945 un noi és acompanyat pel seu pare a un indret misteriós amagat al cor de Ciutat Vella: El Cementiri dels Llibres Oblidats. Daniel Sempere hi troba un llibre maleït que canvia el rumb de la seva vida i l’arrossega a un laberint d’intrigues i secrets enterrats a l’ànima fosca de la ciutat. L’Ombra del Vent és un misteri literari ambientat a la Barcelona de la primera meitat del segle XX, des dels últims esplendors del Modernisme a les tenebres de la Postguerra. Combinant les tècniques del relat d’intriga i suspens, la novel·la històrica i la comèdia de costums, L’Ombra del Vent és sobretot una tràgica història d’amor el ressò de la qual es projecta a través del temps. Amb gran força narrativa, l’autor entrellaça trames i enigmes a manera de nines russes en un inoblidable relat sobre els secrets del cor i l’embruix dels llibres, l’intriga dels quals es manté fins a l’última pàgina.


El Palau de la Mitjanit

Calcuta, 1932: El cor de les tenebres. Un tren en flames travessa la ciutat. Un espectre de foc sembra el terror en les ombres de la nit. Però això només és el principi. El dia abans de complir els setze anys, Ben, Sheere i els seus amics hauran d’enfrontar-se al més terrible i mortífer enigma de la història de la ciutat dels palaus.


Barcelona Gothic

Recull de narracions breus, generalment destinades a la publicació periodística amb el tema de la Barcelona gòtica. És el cas de «La dona de vapor», publicada al suplement «Tentaciones» d’El País l’any 2001, així com de «Gaudí a Manhattan» i de «Llegenda de Nadal», publicades a La Vanguardia el 2002 i el 2004, respectivament. «L’Alícia a l’alba», però, es mantenia inèdita fins avui. En tots aquests textos hi retrobem el gust pel regne de les ombres, l’ús d’imatges arquitectòniques centenàries i crepusculars, els característics personatges maleïts i també alguna noia bonica, però massa etèria, que potser els hauria pogut redimir.


Argelagues

La periodista Gemma Ruiz explica la vida de tres dones de diverses generacions al llarg del segle XX, entre Castellterçol i Sabadell, del Vallès rural al Vallès urbà. L’esforç per adaptar-se als efectes de la revolució del tèxtil, el pas de la vida a pagès a la vida als afores d’una ciutat en procés d’industrialització, i sobretot els canvis que es produeixen en la vida diària familiar. Els fets i les veus reivindiquen, per si mateixos, el paper de la dona en l’evolució de la societat catalana del segle XX. Argelagues és un relat èpic i emotiu sobre aquestes dones i també un homenatge que estava pendent.


Marina

A la Barcelona del 1980 l’Òscar Drai somia despert, fascinat pels palauets modernistes propers a l’internat on estudia. En una de les seves escapades coneix la Marina, una noia audaç que comparteix amb l’Òscar l’aventura d’endinsar-se en un enigma dolorós del passat de la ciutat. Un misteriós personatge de la postguerra es va proposar el més gran desafiament imaginable, però la seva ambició el va arrossegar per uns camins sinistres amb unes conseqüències que algú encara ha de pagar avui.


Ca la Wenling

Que algú de l’altra punta de la terra faci el cop de cap de venir a viure al teu país. Que et triï a tu per veí. Que faci créixer els seus fills en la teva llengua perquè estimin el que tu estimes. I que aquest algú que treballa en una perruqueria dotze hores al dia, sis dies a la setmana, amorrada als teus peus, a les teves mans i als teus cabells, tingui la generositat d’explicar-te el seu món. Hi ha un bon pessic de la Xina de la Wenling, aquí dins. Un bon pessic de la província de Zhejiang, d’on va venir un dia de fa deu anys. Però hi ha més perfums d’arreu, en aquesta casa de manicures, esquilades i permanents. Hi ha jubilades de Gràcia, joves tossudes, una embarassada enamorada, llàgrimes de la guerra del Vietnam, productes de cosmètica francesos, injustícies forjades a Amèrica i racisme ben empeltat. Per això n’hi diuen ca la Wenling: perquè la modèstia de fora amaga una autèntica reserva d’humanitat, un catalitzador que arrenca confidències, desenterra tragèdies i fa esclatar riallades. Un centre d’intercanvi d’afectes que fa tant servei al barri com l’ambulatori, l’escola o el mercat. I tibant tot el llibre de dalt a baix, el regal d’una amistat. Perquè aquesta novel·la també celebra el trencar el gel, el mirar als ulls, el començar una conversa. Perquè és possible transformar el lost in translation en unes ganes boges de fer-se entendre.


Dos anys, vuit mesos i vint-i-vuit nits

Amb l’element característic de la prosa de Rushdie, el realisme màgic, ens arriba una història que barreja llegendes, mites, contes antics i faules amb la realitat dels nostres dies, i que narra una història d’amor atemporal entre una jínnia (un ésser sobrenatural amb atributs humans) i un humà, el filòsof Averroes. El títol (Dos anys, vuit mesos i vint-i-vuit nits) fa referència a Les mil i una nits: mil i una nits que passen junts els amants, mil i una nits que dura la guerra entre els dos mons i l’època dels fets estranys. Un conte de fades modern i exuberant, un homenatge als contes orientals i a l’art de narrar.


La decadència del Nero Golden

Una saga familiar al més pur estil d’El Padrí, amb negocis poc clars, lluites internes i la seva projecció com a símptoma d’una societat en crisi. Una anàlisi aguda i pertinent de l’actualitat als Estats Units: des de la postveritat fins al discurs de l’odi, passant pel terrorisme, l’ús i l’abús de les armes, Silicon Valley, el poder de les xarxes socials i les sèries de TV.


Quixot

Quixot, com indica el títol, és una reescriptura al segle XXI del clàssic de Cervantes, en la qual el protagonista, un vell que ha perdut el seny per la sobreexposició a la televisió, es llança a la improbable gesta de conquistar la seva Dulcinea, una celebrity del cinema i la TV nord-americanes.Per aconseguir-ho, haurà de demostrar que és digne del seu amor emprenent diverses tasques, durant un road-trip amb el seu fill (Sancho) pels Estats Units de Trump, un país al caire del col·lapse moral i espiritual.


Llibertat

Llibertat! parteix de la recreació i adaptació per a l'escena d'una narració de títol gairebé idèntic, «Llibertat», publicada a Fulls de la vida (1898). Comèdia i narració presenten, des d'una òptica irònica i sentimental alhora, la història d'un negrito trasplantat en algun poble de la costa catalana per un indiano enriquit, i recreen, a través del xoc de races i cultures, el desencaix inconciliable entre l'individu en estat pur, primitiu, i la societat materialista, ignorant i prosaica que l'acull en nom de la llibertat i dels drets humans, però que li nega qualsevol possibilitat d'integració i, emparant-se en aquestes mateixes idees, convenientment banalitzades, l'elimina.


Els Jocs Florals de Canprosa

L’escàndol que va provocar aquesta paròdia dels Jocs Florals l’any 1902 va ser excepcional. L’obra denunciava l’idealisme exaltat d’un certamen que s’havia convertit en vehicle propagandístic del nou catalanisme, i posava de manifest la gravetat de les nombroses tensions que recorrien la societat catalana. Un segle després, la lucidesa de Santiago Rusiñol encara ens interpel·la. La comèdia es va estrenar en un context de forta crispació social, marcada pel recent empresonament de centenars de líders sindicals i de polítics destacats com Prat de la Riba. La polèmica es va aguditzar quan el govern central va suspendre els autèntics Jocs Florals de Barcelona per una xiulada a la bandera espanyola, i en canvi va protegir amb policies els espectadors que assistien als teatrals de Canprosa.


L’auca del senyor Esteve

A L’auca del senyor Esteve, Santiago Rusiñol fa un retrat de la petita burgesia barcelonina, encarnada en una família de botiguers, propietaris de la merceria «La Puntual», fundada l’any 1830. Aquesta petita burgesia no evoluciona durant tres generacions —la del fundador de «La Puntual», el seu fill i el seu nét (que és el senyor Esteve, que dóna títol a la novel·la)— fins que el besnét de la saga i fill del protagonista, en Ramonet, s’enfronta al seu destí i vol renunciar a continuar amb la tradició familiar.La Barcelona descrita per Rusiñol és la Barcelona dels botiguers del barri de la Ribera, amb el seu pragmatisme (el «ser pràctic»), el seu català col·loquial i la seva dèria per l’estalvi i per evitar el «gasto» superflu.


L’alegria que passa

Un poble qualsevol, vulgar i ensopit, rep la visita d’un petit grup ambulant de comediants. L’estil de vida monòton i materialista del poble contrasta amb el dels comediants, bohemi i rodamón. Només el fill de l’alcalde, en Joanet, que ha rebut certa formació, és capaç d’entendre la poesia que s’amaga en la vida errant dels artistes i, d’alguna manera, els enveja. L’espectacle que el grup ambulant ofereix al poble no acaba d’anar bé, la majoria no l’ha entès i els comediants han d’abandonar el lloc de forma precipitada, condemnant-lo, simbòlicament, a una vida de prosa, sense poesia.


Tenoríades

Santiago Rusiñol va ser una dels màxims exponents del Modernisme Català, pintor, escriptor, col·leccionista, periodista i dramaturg. La seva obra teatral és una part cabdal en la seva producció literària, exemple n’és Tenoríades, escrita en l’última etapa de la seva vida i publicada al 1924.


La Parada


Pinya de Rosa

Pinya de rosa va ser el primer recull de narracions que mestre Ruyra va donar a conèixer al públic (amb el títol inicial de Marines i bosoatges). I és un dels volums de prosa més bells i fascinadors que existeixen en la nostra llengua i el que convertí el nostre autor en príncep de la prosa catalana. Ruyra posseeix, com molt pocs autors, només els elegits, el do admirable d'equilibrar mestrívolament en llurs obres la narració i la descripció. Qualsevol tema, per insignificant que sigui, li és bo per a fer-ne una narració meravellosa. L'interessant sovint no ós pas el tema, sinó la forma que troba d'humanitzar-lo, d'infondre-li un viu interès dramàtic, tot decorant-lo amb totes les gràcies d'una suggestiva descripció. Al costat de les impressions diàfanes d'«Una tarda per mar», «La basarda» o «La xucladora», Ruyra ens sorprèn amb les històries de «La Flneta», i sobretot «Jacobé» i «El rem de trenta-quatre» que són un autèntic monument de la narrativa catalana.


Pinya de Rosa. Volume 1, Books 1-3

Joaquim Ruyra es revelà amb Marines i boscatges (1903), ampliada i refosa sota el títol de Pinya de rosa (1920), que inclou «Jacobè» (1909), una narració punyent i romàntica. Girona i Blanes són els escenaris de les seves narracions, que combinen el verisme i la fantasia, tot aprofitant les vivències de la infantesa. Amb penetració psicològica analitza les ànimes primitives —dramàtiques o idíl·liques— dels pescadors o els pagesos, que retrata amb tant de realisme; fins transcriu les converses en el dialecte salat, que coneixia a fons.


Pinya de Rosa. Volume 2, Book 4


L’hotel blanc de la platja

La Virgínia té cinquanta-dos anys i viu en un pis alt dels afores de Roma. Fa poc que li han extirpat un pit i que s’ha separat de l’Alberto. La mort del pare farà que hagi de tornar a Girona, la seva ciutat, després de molt temps de no ser-hi. El retrobament amb la família i sobretot amb un passat que semblava oblidat li desvetllarà emocions, records i enyorances. Amb un seguit de fotografies reals i imaginades, la protagonista d’aquesta intensa història intentarà redescobrir el seu cos i el seu present, i també l’amor.


Aniversari

L’Antònia celebra l’aniversari amb el seu marit Frederic, en una casa amb jardinet a la part alta de Gràcia. Tenen una filla a Londres que aviat els farà avis, i de tant en tant recorden el fill que van perdre de petit. Durant quaranta-dos anys el matrimoni va treballar en una botiga de queviures que ara porten uns paquistanesos. El barri ha canviat molt, Barcelona no s’acaba mai i la vida se’ls engruna a les mans. Amb més gestos que paraules, l’Antònia i el Frederic fan el mapa de les seves vides.Amb una prosa precisa i clara, Aniversari ens acosta la vellesa tal com és, a estones tendra i a estones cruel.


La frontera de la llum

Mai no s’hauria pogut imaginar en Marc Prems, un científic especialitzat en germinació artificial de l’estació espacial Alpha, que després de patir un tràgic accident que el va expel·lir fora de la base i, per tant, cap a la mort, es veuria implicat en tota una trama d’espionatge a gairebé… 300.000 quilòmetres per segon.


La filla de Lilith

Barcelona, hivern del 1377. El bordell de Viladalls, pudent a fems i a misèria humana, es desperta horroritzat amb la troballa del cos sense vida d’un dels seus clients habituals, amb els collons arrencats i el rostre desencaixat pel dolor i la por. El primer de molts. Joan Marçol, cirurgià barber de prestigi i encisat per les novetats mèdiques poc ortodoxes que emanen de la universitat, serà l’encarregat d’investigar el succés. Comptarà amb l’ajut del jove Hasday Benvenist, jueu i alquimista apassionat, de l’excèntric canonge regular del Sant Sepulcre, en Pelegrí, i de na Maria la Remeiera, dona amb un do especial que viu de la venda d’herbes i de remeis màgics i curatius. Tots junts iniciaran una recerca que els portarà pels indrets més foscos i misteriosos de la ciutat, on descobriran la venjança i la traïció, el poder de la cobdícia i de l’amor… i l’existència d’una criatura antiga i primigènia que ha estat despertada i té gana.


Hi ha un nen al lavabo de les nenes

En Bradley és agressiu amb els companys, a classe no escolta, no fa els deures, i la mestra el té en un racó al fons de l’aula. Ell mateix es considera una mica «monstre». A mig curs, però, arriba un nen nou a classe, i una psicòloga a l’escola. La relació amb aquests nouvinguts, amb alts i baixos, ajudarà en Bradley a descobrir els seus valors i les seves possibilitats, a saber donar i saber rebre.


MALEÏT KARMA


Els ocells amics

Sagarra, enamorat de la natura i coneixedor del país, es va adonar que els seus contemporanis, tant de la ciutat com del poble, mostraven sovint una actitud poc civilitzada envers uns habitants fonamentals de l’entorn: els ocells. Així que va decidir explicar la bellesa i els beneficis d’aquests animalons per tal de canviar la mentalitat que havia detectat. «Els ocells amics» és tot un clàssic de la prosa descriptiva adreçada als infants, un clàssic a recuperar en les lectures escolars i en les sortides de reconeixement de l’entorn natural.


El Petit Príncep

El Petit Príncep és, sens dubte, una faula sobre la recerca permanent de lhome, posant de manifest alguns dels trets que ens fan humans com lamistat, la bondat, la imaginació, lentusiasme pel coneixement... Vet aquí uns aviadors que l'any 1935 feien un vol que havia de batre tots els rècords de velocitat entre París i Saigon. Però l'avió en què viatjaven va tenir una avaria i just quan sobrevolava el Sàhara van caure enmig del desert. Van intentar arreglar l'aparell sense èxit. Després de quatre dies, gairebé a punt de morir, un beduí que passava per allà els va recollir i els va salvar la vida. Un dels aviadors era Antoine de Saint-Exupéry i al cap d'un temps va escriure un conte meravellós inspirat en aquell dia: El Petit Príncep, on explica la història d'un jovenet que viu a l'asteroide B612 tot sol, cuida tres volcans i una rosa. Però el nostre personatge es disposa a conèixer altres planetes i asteroides. Entre els descobriments que fa el petit príncep sobre el món dels homes adults hi ha un geògraf que no surt mai del seu planeta, un divertit rei que mana despòticament sobre un asteroide encara més minúscul on amb prou feines cap a la seva capa. També coneixerà un vanitós, un avorrit que només sent les lloances i un bevedor que beu per oblidar que beu, o un home de negocis que compta estels i un fanaler que ha entrat en un curiós i absurd cercle.


Economia en colors

De la manera més desenfrenada, divertida i fresca, Sala i Martin ens ofereix una explicació magistral d’economia, per posar-la a l’abast de tothom, aplicar-la a les situacions quotidianes i, en definitiva, per mostrar-la com mai s’havia vist abans: en colors. Divertida, pròxima, entenedora, diferent… Així és l’economia quan en parla un comunicador carismàtic, algú que fa que l’economia deixi de ser gris plom i s’ompli de colors. Xavier Sala i Martin demostra que l’economia enganxa, que no és llunyana i abstracta i que és present en la nostra vida quotidiana.


En un girar d’ulls

A l’inici d’En un girar d’ulls, el seu primer llibre publicat, Jordi Sala hi col·loca un seguit de citacions (de Shelley, Quasimodo i Riba) que l’emmarquen dins la tradició poètica occidental que posa en el seu centre gravitacional l’exploració del subjecte. Aquesta tradició arrenca amb el romanticisme, que afirma amb exaltada vehemència el «jo», i continua amb el distanciament formal que el simbolisme va proporcionar a aquest mateix principi, via que ha estat prou productiva com perquè encara ara doni fruits molt profitosos. Però, més enllà d’aquests referents, Jordi Sala ens mostra ja en el primer poema d’aquest primer llibre que la seva pràctica poètica està efectivament en sintonia amb aquesta tradició. Una declaració d’amor que s’adreça, en primer lloc, al llenguatge coma a eina per al coneixement d’un mateix i del món, perquè amb l’amor tot ho pot fer seu. La poesia és el verb, l’amor, el jo i l’altre. Aquesta forma amb què l’autor es presenta al lector revela la consciència que el coneixement real requereix l’experiència; ell sap que, honestament, no pot parlar de res que no sàpiga de primera mà, però en comptes d’irrompre amb una afirmació d’autoritat subjectiva, ho fa a través de l’artifici. Així, per a Jordi Sala, com per a Pessoa i tants d’altres després que el gran poeta portuguès encertà a dir-ho tan bé, la poesia és el procés que permet parlar de la realitat, de la veritat, com si fos ficció. Dins d’aquests paràmetres, «jo» pot ser «un altre» perquè, paradoxalment, per mitjà de l’artifici es pot revelar la veritat. Aquest recull és el resultat d’aplegar poemes escadussers escrits tot fent camí, al llarg de trenta anys. Per tant, no hi ha una unitat temàtica i formal predeterminada que els estructuri. Són versos nascuts d’una necessitat d’explorar i donar forma a la ‘inspiració’ desvetllada per fets diversos del viure, especialment aquells que sense saber com impacten de manera misteriosa.


Petita crònica d’un professor a secundària és exactament allò que indica el seu títol: el relat dels fets que, al llarg d’un curs, omplen la vida laboral d’una persona que treballa ensenyant en un institut. Aquest relat, doncs, ens ofereix un testimoni de primera mà, viscut i assumit, del que suposa per a un professor —de llengua i literatura catalanes, per exemple— exercir el seu ofici en un centre públic d’ensenyament secundari, avui i en aquest país. El tracte amb els alumnes i amb els col·legues; les decisions personals i les reunions de claustre; els problemes de mètode i de disciplina i les deficiències manifestes del sistema; les classes, les sortides, els exàmens, les avaluacions, tot això i molt més queda reflectit en aquest llibre necessari. Perquè, amb la capacitat de descripció i amb la destresa narrativa que li són habituals, Toni Sala aporta un retaule enormement revelador al debat sobre una de les qüestions primordials del present i del futur: l’estat de l’ensenyament.


Fronteiras e Fundamentos Conceptuais das Relações Públicas

Gisela Gonçalves & Marcela Guimarães (org.)

As relações públicas são uma disciplina emergente, com fronteiras permeáveis a outras disciplinas, como a sociologia, a psicologia, a ética, a retórica, a ciência política, a gestão, o marketing, o jornalismo, a publicidade ou a propaganda. A sua legitimação enquanto disciplina decorre precisamente dessa sua elevada complexidade, desse estado de permanente negociação e realinhamento das suas fronteiras conceptuais. O conjunto de 9 capítulos reunidos neste livro, da autoria de investigadores portugueses e brasileiros, são um bom exemplo desse esforço interdisciplinar, visível nas pontes e caminhos percorridos no estudo das relações públicas e da comunicação organizacional.Este livro constitui o 1º volume da coleção Relações Públicas e Comunicação Organizacional – Dos fundamentos às práticas, que visa promover uma reflexão crítica alargada às diversas teorias, manifestações e aplicações das relações públicas e da comunicação organizacional na contemporaneidade.


Provisionalitat

«Provisionalitat» conté dos relats. El primer, que comparteix títol amb el volum, és la història d’un home que s’enfronta amb la malaltia sobtada de la seva dona quan la ingressen a l’hospital. En els dies d’espera d’un diagnòstic, mentre els metges van fent proves, la incertesa del futur i les seqüeles del passat porten el protagonista, un home ja en la setantena, a afrontar les seves relacions familiars encarant-se, potser sense saber-ho, amb ell mateix. El segon relat, «El cotxe», és la narració d’una aventura de cap de setmana, a entrada d’estiu, entre dos estudiants universitaris; un retrat de la força del desig quan tenim vint anys, i de les trampes que ens para per fer-nos-hi caure.


Esborraràs les teves petjades

Un terrorista basc surt de la presó al cap de vint-i-cinc anys mentre la cúpula de l’organització negocia un alto el foc amb el govern. Decebut amb els antics companys, decideix actuar pel seu compte i amagar-se en un poble de les muntanyes del Ripollès per preparar un nou atemptat. Des de l’anonimat del seu refugi, descobrirà antigues ferides que enemisten els veïns del poble i s’acabarà enfrontant a un esclat de violència que l’obligarà a triar entre la fidelitat a la seva causa i la defensa dels innocents.Novel·la breu i intensa sobre l’individu que busca un lloc on partir de zero.


I ens vam menjar el món

L’Elias Barrera, sergent de l’exèrcit dels Estats Units, arriba a l’Estartit per assistir al funeral del seu pare, un militar que va servir a la base Loran, i per recollir l’antiga bandera familiar. Per recuperar-la, però, s’haurà d’entendre amb en Gori Vilar, pescador i militant comunista, que li explicarà la increïble història que va compartir amb Kirk Barrera, l’home que va salvar tot un país. Un relat divertit, tendre i emotiu per on desfilen personalitats com Kirk Douglas, Santiago Carrillo, Josep Pla o Salvador Dalí, i que conforma un fresc excepcional que gravita al voltant de les bases nord-americanes.


Los límites del asesino

Ocho asesinatos inverosímiles, ocho creaciones que abarcan ocho personajes escurridizos, ocultos en sombras. Ocho tramas en busca de una novela perfecta. Lejos del género de la «novela negra», el autor va describiendo ocho formas de asesinar, dentro de los parámetros del mundo actual, donde las noticias corren mucho más que los pensamientos. Ocho hipótesis sobre lo real y lo imaginario. Ocho tentativas para captar su atención de lector, más allá de las películas, las series y los juegos de ordenador. Un reto a su conciencia.


Històries a mig camí

Històries a mig camí reflecteix amb fidelitat la significació de les deu narracions que aplega, totes elles inserides a mig camí entre la realitat de cada dia i el llambreig enlluernador de la imaginació. Cada un dels personatges s’encara amb situacions que des de la perspectiva quotidiana els poden semblar estranyes, inexplicables, però que en tot cas es produeixen i els cal acceptar-les. Viuen així l’experiència d’aventures incertes que els transporten, vulgues que no, cap a una nova dimensió de l’univers. Són talment un ventall d’aventures màgiques, que ningú no sap si alguna vegada han estat reals o ho poden ésser en qualsevol moment d’ara o de l’esdevenidor. Tot llegint-les us adonareu que n’hi ha prou amb cloure les parpelles i alliberar la fantasia, per a sentir-vos-hi plenament identificats.


Un temps del diable

Un temps del diable és el que passarà Berna —un noi com tants que va a l'institut— des del moment que s'enamora d'una noia, Isa, i comença a experimentar en la pròpia pell els alts i baixos anímics i emocionals que li provoquen els primers passos per intentar conquistar-la. Ell no sap, però, que el seu malestar no ha fet sinó començar, i aviat descobrirà que en el terreny amorós la lògica i la felicitat són fràgils com els seus sentiments.


L’Encís del Pessebre (Els Pastorets de Roda)

Aquesta és una obra teatral original sobre «Els Pastorets». De fet, en aquests hi ha un flash-back, un infern militaritzat que és xauxa, els típics pastors, els bons i els dolents i un final feliç, anant tots a adorar el nen Jesús. No us penseu veure els típics pastorets. Aquests són diferents. I en vers, de la primera a l’última ratlla.


Els monòlegs del Sr. Ramon

D’entre tots els gèneres que ha cultivat en Jaume Salés i Sanjaume (Roda de Ter, 1932) també hi ha el dedicat als monòlegs. Us presentem un recull d’aquests monòlegs, sota el títol d’Els monòlegs del Sr. Ramon, en honor a en Ramon Corominas i Salés, que els va popularitzar a Ràdio Voltregà i a Ràdio Roda.


El Baró de Savassona

En aquest volum, us presentem un dels seus poemes més mítics, El Baró de Savassona, escrit i estrenat en clandestinitat (els temps hi convidaven). És un poema que narra les aventures d’aquest personatge mític de la comarca d’Osona, passat pel prisma de la inventiva de l’autor, la qual cosa significa humor, segones intencions, i, per què no, un toc d’erotisme. Quan ho llegiu, segur que us sonen alguns passatges i algunes cançons.


En aquest volum, s’hi recull una de les seves obres de teatre més emblemàtiques, com és una sàtira del poder d’un president plenipotenciari. The President (Ningú no toca la guitarra) va ser estrenada el 31 de març de 1970, en plena època franquista i amb la censura fent anar les estisores. El públic, però, va gaudir de l’obra en la seva integritat i va poder riure de bo de bo.


El vent de la nit

El protagonista d’aquesta obra és el Cruells d’Incerta glòria, trenta anys més tard: «això fa —parlo, ai de mi, per experiència— que un mateix home sigui dos personatges ben distints», n’escrivia Joan Sales. I a dos moments ben distints de la Història: si el cor s’havia obert a la vida durant els anys de guerra, el cor es tanca a la vida dins de l’Estat totalitari i es replega en el record.


Incerta glòria

Incerta glòria podria ser una novel·la d’amor si no fos una novel·la de guerra: tres homes s’hi enamoren d’una mateixa dona, tres companys de front que comparteixen el viure al ras sense saber si demà hi seran encara. Quina és la seva guerra? La del 36, viscuda des del bàndol republicà, i molt s’ha dit que Incerta glòria era la gran novel·la dels vençuts. Mig segle després de publicar-se’n la primera edició, la guerra d’Incerta glòria apareix com la guerra, aquella experiència vital que aguditza fins als límits tot el que treballa per sota qualsevol joventut: afany d’amor, de vida, afany d’immortalitat que es tradueix en desig obsessiu i desemboca en la mort quotidiana. Molts moren a la guerra, però als que no hi moren els passa que sobreviuen a la pròpia joventut. Alguns arriben a envejar els que van morir al front sense assistir a aquesta altra derrota, el fer-se vell. Tot home estima i enyora la seva joventut; què enyora i estima aquell per a qui joventut i guerra són una mateixa cosa? «És amb vergonya que confesso no haver-me curat mai ni de la meva joventut ni de la meva guerra. ¡Les duc, les duré sempre a la sang com una infecció!», diu l’ex-soldat Cruells en El vent de la nit, l’última part de l’obra.


Teatre: Obres breus

Aquesta obra pretén ser la primera d’una sèrie amb l’objectiu d’englobar, recopilar i dignificar, la gran quantitat d’obres literàries, de pràcticament tots els gèneres, que ha fet, i fa, al llarg de la seva vida, en Jaume Salés i Sanjaume, el meu pare. Quan remenes armaris i el disc dur del seu ordinador, t’adones que ha creat, i crea, molt. Ell, que sempre ha rebut el caliu popular i la satisfacció que ha agradat tot el que ha escrit, crec que mereix aquest reconeixement i homenatge. Hem volgut editar-ho ara perquè sóc dels que crec que els homenatges s’han de fer en vida, sinó et trobes que, després, molts se sumen al carro quan en vida no han fet res per a l’homenatjat. I a més, ho he fet perquè crec que a ell li agradarà molt. Només per això, ja paga la pena. Jaume Salés i Malian


Catalunya zona zero

Un virus ha sacsejat el món. A Catalunya, ha deixat milers de víctimes, infectats i morts. I l’estat d’alarma decretat per combatre’l ha capgirat la vida quotidiana de pobles i ciutats. Hem vist els carrers i les places desertes, els comerços i les fàbriques tancades. Als hospitals, el personal sanitari ha lluitat contra la malaltia sense descans i amb mitjans precaris. En altres sectors s’ha treballat també sense defallir per atendre les necessitats essencials. I quan els recursos oficials no arribaven, moltes persones anònimes han col·laborat a l’ombra, amb senzillesa, sense soroll.Mentre gairebé tothom es veia obligat a quedar-se tancat a casa, Quico Sallés ha recorregut aquests mesos el país per explicar, en una crònica original i trepidant, plena d’històries humanes que conviden a la reflexió, els efectes devastadors de la crisi de la COVID-19 i el futur que tenim al davant.


Això és tot

Philip Bowman és un oficial de la marina nord-americana que combat en la II Guerra Mundial i que viu atacs kamikazes sobre el seu vaixell durant les batalles al Pacífic. Quan torna a casa, estudia a Harvard i troba una feina d'editor en què encaixa perfectament: reunions, viatges i llargues converses carregades d'alcohol. Malgrat el seu èxit professional, el caràcter seductor i les contínues aventures sentimentals, l'amor de debò se li resisteix. Però la vida pot canviar en qualsevol moment. L'obra mestra de James Salter ens parla de la vida, dels llibres, del sexe, però sobretot és una gran història d'amor.


L’enigma de Constantí el Gran

L’emperador Constantí el Gran és una de les figures més impressionants i controvertides de la història universal. Les seves decisions són un vertader enigma que en aquesta obra es desvetllen d’una forma magistral. La seva vida va ser un reguitzell de lluites i conquestes, amistats i odis, amors i desamors, grandeses i misèries, nobleses i crims, enganys i traïcions, i ell, des de la humilitat de l’home que s’enfronta amb la mort, fa balanç de tot això. Va ser l’últim dels grans emperadors. Ell, fill bastard de Constanci Clor, va reunificar per última vegada tot l’Imperi Romà, Orient i Occident, va concedir la llibertat als cristians, va crear el primer exèrcit mòbil, va instituir la moneda única (el Sòlidus, precursor de l’Euro). Va fundar Constantinoble, va assassinar amb les seves pròpies mans… i va viure un gran amor amb Minervina, la seva primera esposa. Submergir-se en la vida de Constantí el Gran és reviure una època increïble i descobrir el gran misteri de les seves decisions, aparentment absurdes i contradictòries, però en realitat carregades d’una lògica sorprenent i implacable.


L’informe Phaeton

**** ATENCIÓ! **** AQUESTA OBRA ÉS DIFERENT A GAIREBÉ TOT EL QUE HEU LLEGIT Imaginació…? Tota la quina vulgueu i més. Dades…? Per omplir tot un tren i necessitar més vagons. Lògica…? Llegiu-la i, després, intenteu rebatre els arguments qui hi esmerço. Us desafio. De què va? Doncs, a través d’un relat ple de misteri, un escriptor troba una explicació alternativa a tot el que ens han explicat, que mou el seu interior i li obre les portes d’un món fascinant, fins a conduir-lo a un descobriment demolidor que ho canvia tot: el Diluvi Universal el vam provocar nosaltres mateixos, l’ésser humà. No va haver-hi cap intervenció divina. I ho demostra. Diu la llegenda dels indis Hopi: «L’explosió demogràfica, la multiplicació de les mega-polis i dels transports aeris van fer que l’Home no es conformés únicament amb la creació… sempre desitjava més i més. No deixava de produir fins i tot el que no necessitava i com més tenia, més en reclamava.» De quines «mega-polis» i de quins «transports aeris» parlaven? Perquè la llegenda Hopi té segles i segles d’antiguitat. Per altra banda, hi ha un mínim de 83 relats i llegendes que parlen d’un gran cataclisme i de muntanyes d’aigua que ens van caure al damunt. I tots aquests relats parlen d’un home previsor, que en el nostre cas va ser Noè. Però cada regió té el seu salvador particular: Nata, Ouassou, Montezuma, Manu, Bergelmir, Yima, Nan-Choung i molts més Noè repartits per tota la geografia mundial. La piràmide de Kheops… Només és una tomba per a un faraó? Realment va ser construïda per Kheops? I, per si fos poc, hi ha un llibre silenciat i apartat de la Bíblia, anomenat el Llibre d’Enoc (un dels patriarques bíblics) que parla sense embuts d’experiments genètics, naus, estacions orbitals… Davant de tot aquest desplegament d’informació silenciada, el protagonista d’aquesta misteriosa història es demana: El que ens han explicat és la veritat? I el que és més interessant: Les llegendes són només llegendes o són crits d’un passat que ens implora que no l’oblidem?


El bes als llavis

Dins l’amagatall del cor hi ha una galta pàl·lida, la tebior d’un bes molt fi i una paraula punxaguda que tu mai no vas dir-me.


Animals destructors de lleis


El cor en la mà

Selecció de poemes de Carles Salvador presentats a la IV Taula de poesia de la revista Taula de Lletres Valencianes.


El bes als llavis

Carles Salvador. Poeta, gramàtic i activista per la llengua. El 1911 obtingué el títol de magisteri i el 1915 obtingué per oposició la plaça de Benassal (Alt Maestrat) fins el 1934, que fou destinat a Benimaclet, a la ciutat de València. El 1919 publicà el fullet El valencià a les escoles i el 1921 llançà un manifest, Pro Associació Protectora de lEnsenyança Valenciana, sense gaire èxit. Mantingué estrets lligams amb els intel·lectuals de la Societat Castellonenca de Cultura. Fou actiu col·laborador de la premsa de Castelló de la Plana, de València i de Barcelona i un dels principals animadors de les revistes Taula de les Lletres Valencianes i La República de les Lletres. Com a poeta, estigué molt influït per Maragall i per Salvat-Papasseit i fou un dels capdavanters de lavantguardisme literari a València, per la qual cosa hagué de mantenir dures polèmiques amb els escriptors conservadors. En la seva producció daquella primera època destaquen Plàstic (1923), Vermell en to major(1929), Rosa dels vents (1930) i sobretot El bes als llavis (1934), que marca, probablement, el zenit de la seva obra lírica. Fou, potser, el principal dels poetes valencians de lèpoca, segons palesa lantologia La poesia valenciana en 1930. Fou també important la seva prosa, tant la narrativaLa Dragomana dels déus (1920),Lartista de la Valltorta (1920), Barbaflorida professor (1930), El maniquí dargila (1931) com els assaigs: Elogi de la prosa (1928), Elogi del xiprer (1929), Elogi del camp (1930) i Elogi de la vagància (1937). A partir del 1928 inicià la seva col·laboració amb Lo Rat-Penat, que anys després resultaria fecunda. Fou un dels principals promotors de la normalització ortogràfica al País Valencià. Amb l'arribada de la Segona República, intensificà la seva activitat en favor del foment i la normalització del valencià. El juliol de 1932 participa, amb Enric Soler i Godes,a l'Escola dEstiu de Barcelona, i al desembre del mateix any fou un dels impulsors i signants de les Normes de Castelló, que significaren el reconeixement per part de bona part dels intel·lectuals valencians de la unitat lingüística amb el català a través de les Normes ortogràfiques. Promotor i cofundador de l'Associació Protectora de l'Ensenyança Valenciana, l'estiu del 1933 organitza, amb d'altres mestres, la I Colònia Escolar Valencianista, a Sant Pau. Fou nomenat director de número del Centre de Cultura Valenciana, on ingressà amb el discurs Qüestions de llenguatge (1935, reeditat el 1957 amb el títol Parleu bé). Publicà aleshores diversos opuscles gramaticals que foren decisius per a la divulgació de la gramàtica de Pompeu Fabra al País Valencià. Amb el franquisme la seva poesia esdevingué menys lúdica i audaç i més tradicional i austera; publicà Nadal flor cordial (1943), El fang i lesperit (premi de la diputació de València 1951). En prosa publicà un Petit vocabulari de Benassal (1943) i Les festes de Benassal (1952). El 1951 fundà dins Lo Rat Penat els cursos de Llengua i Literatura Valenciana, que desenvoluparen una eficaç tasca en uns moments difícils i per als alumnes dels quals publicà una Gramàtica valenciana (1951). El 1975 el Secretariat de lIdioma a València fundà en memòria seva els Cursos Carles Salvador.


El dimoni de la tarda


El cas dels Maristes

La crònica de la investigació periodística de l’escàndol de pederàstia en escoles religioses més important d’Espanya.Amb cada nou testimoni, amb cada nova denúncia, amb cada nou adult que s’atrevia a revelar el seu secret d’infància i acusar un dels seus professors, la dimensió del cas Maristes sobrepassava qualsevol precedent. L’autor, i els seus companys d’El Periódico de Catalunya, es van veure involucrats en un entramat de pederàstia silenciada, que es va destapar gràcies a un pare que va aixecar la veu i va furgar en els indicis delictius d’un dels professors, i que va acabar amb dotze docents denunciats per alumnes escolaritzats durant les dècades de 1970, 1980, 1990 i 2000. Una realitat esfereïdora, una potent reflexió sobre l’ofici i els límits del periodisme.


La sergent Anna Grimm

Lleida es desperta amb un assassinat que només serà el començament d’un malson. Un assassí en sèrie assetja els lleidatans? La sergent dels Mossos Anna Grimm haurà d’esclarir el misteri. Però l’Anna té els seus propis fantasmes personals. La seua germana Clara fa temps que va desaparèixer sense deixar rastre i sense que ningú n’hagi pogut esbrinar les causes. La investigadora s’haurà de sobreposar als seus problemes i haurà de lluitar perquè no enterboleixin el camí cap a la resolució dels crims que terroritzen la ciutat.


2084. La fi del món

L’Abistan, un imperi immens, rep el seu nom del profeta Abi. El seu sistema es basa en l’amnèsia i la submissió a un déu únic. Qualsevol intent de pensament és inútil, un control i vigilància permet conèixer les idees i els actes que es desviïn. Oficialment, el poble és unànimement feliç, la felicitat que proporciona el fet de no poder qüestionar. Però un bon dia, el protagonista, Ati, posa en dubte les certeses imposades i s’embranca en la recerca d’un poble de renegats, que viu als ghettos.


Seguiré els teus passos

La Reina, una dona acostumada a prendre totes les decisions, rep una trucada que ho pot canviar tot: algú pretén obrir la tomba del seu pare, mort en estranyes circumstàncies a Conques, un poblet del Pallars Jussà, fa quaranta-quatre anys. En un moment en què la seva pròpia vida travessa un moment complicat, inicia un viatge al Pirineu per enfrontar-se al seu passat i amb la sorprenent història d’en Josep Gené, que ens durà fins al 29 de gener de 1939, el dia en què Barcelona va ser ocupada per les tropes de Franco. Un dia de vencedors i vençuts.


Caín

Posant a prova la seva capacitat imaginativa i narrativa, José Saramago reescriu, amb el seu estil característic irònic i punyent, una història que tots coneixem: la de Caín i Abel. Dos són els protagonistes, Caín i Déu, o més ben dit tres, perquè tota la humanitat amb les seves diverses expressions i pulsacions cobren vida a Caín.Sense embuts ni subterfugis, i amb el punt d'humor i irreverència que convé, el Nobel portuguès fa un recorregut mordaç per diversos passatges bíblics per abordar una qüestió que durant mil·lennis ha estat considerada intocable i innombrable en totes les cultures i les civilitzacions: la divinitat i el conjunt de normes i preceptes que els homes estableixen al seu voltant i que sovint els porta a exigir una fe inviolable i absoluta en la qual tot queda justificat, des de la negació a un mateix fins a l'extenuació a la mort en sacrifici o a matar en nom de Déu.Com ja ho va ser L'evangeli segons Jesucrist, Caín és una novel·la necessària i crítica que de nou dóna compte del compromís de l'autor amb la responsabilitat d'escriure. Un cant a la llibertat de pensament i en favor de l'home.


Claraboia

El 1953, un jove Saramago donava per acabada la novel·la Claraboia i l’enviava a una editorial portuguesa sense fer-ne cap còpia. El manuscrit es va perdre i quaranta anys després, quan va rebre la insòlita notícia que “en una mudança s’havia trobat un manuscrit i que estarien molt interessats a publicar-lo”, l’escriptor els va respondre que ja no era el moment. En vida mai no va voler que es publiqués, tot i que va deixar escrit que, un cop mort, els qui el sobreviurien podien fer el que creguessin convenient. I el que convé és conèixer el primer Saramago, que ja era un gran escriptor. Claraboia és una petita joia sorprenent, que explica la història de les diverses famílies d’una escala de veïns. Els lectors gaudiran del pensament brillant i sempre oportú de Saramago, de la fermesa del seu pols narratiu, de la seva capacitat per crear personatges i per gaudir de la bellesa de la literatura i de la vida. En definitiva, una novel·la per ser llegida exactament ara i que tanca el cercle perfecte de la literatura de José Saramago.


Història del setge de Lisboa

Raimundo Silva és un revisor de textos d’una editorial, un personatge anodí que té com a missió a la vida conservar la integritat dels textos que arriben a les seves mans. Un dia, revisant un text històric, pren una decisió: introduir un «No» on hauria d’aparèixer un «Sí». Aquesta determinació altera, sens dubte, la història escrita, però també va a ser fonamental en la seva vida personal. El conservador Raimundo Silva no tornarà a ser subjecte pacient de la història, tant la universal com la personal, perquè el seu acte de rebel·lia li fa assumir el protagonisme que, com a home —i per tant hegemònic— li correspon en la vida.


Merda d’infància

«El nostre verb “recordar” conté la paraula cor. Ve del baix llatí “recordare”, que es compon del prefix “re” (de nou) i un element, “cordare”, format sobre el nom “cor”, “cordis” (cor). Antigament es creia que era al cor on residia la memòria (…). La meva no va ser una infància de merda. Però sí que és cert que a la meva infància i joventut hi va haver merda. Sóc lector de biografies i he escrit un fragment de la meva. Records personals viscuts i sentits. Res d’important malgrat el que em va semblar en el seu moment… Aquí només hi ha vida, amor, treball i mort. El de sempre. El que és normal…».


Merda d’infancia

El nostre verb ’recordar’ conté la paraula cor. Ve del baix llatí ’recordaré’, que es compon del prefix re-(de nou) i un element, cordare’, format sobre el nom ’cor, cordis’ (cor). Antigament es creia que era al cor on residia la memòria (…) La meva no va ser una infància de merda. Però sí que és cert que a la meva infància i joventut hi va haver merda. Sóc lector de biografies i he escrit un fragment de la meva. Records personals viscuts i sentits. Res d’important malgrat el que em va semblar en el seu moment… Aquí només hi ha vida, amor, treball i mort. El de sempre. El que és normal…»


Pastoràlia

A «Pastoràlia» tot allò que passa en la vida real està capgirat i exagerat per oferir-nos una asimètrica versió de la societat moderna nord-americana. Aquests relats de George Saunders estan ambientats en escenaris molt peculiars com ara un parc temàtic d’on els treballadors no poden sortir ni opinar, un seminari d’autoajuda per fer fora de la teva vida personatges no desitjats, o bé un negoci per oferir noves vides humanes. Amb una gran habilitat per combinar humor i realisme, l’autor crea un univers que és alhora increïblement original i molt familiar. George Saunders ens ofereix un món d’un futur molt proper on allò que més li interessa és retratar les persones que viuen alienades de la modernitat i descriu la manera com utilitzen les seves fantasies per viure, ser feliços i emmascarar la seva debilitat. Ens retrata una societat americana que pot arribar a ser patètica i ridícula, i parodia d’una manera divertida, i de vegades cruel, els seus defectes, la seva grandiositat i el seu tarannà optimista i triomfador.


Un assumpte de micos

¿Què es podia esperar del Gat Misteri —el GM— que no fos un embolic? Aquesta vegada el cas va de robatoris. I no pas d’un, no, sinó de tota una colla, sempre de joies i diners, i sempre en pisos alts. Però què hi devia fer el GM dalt d’un arbre amb el moneder robat? No és pas gens estrany que el diari el titllés de lladre, quan la seva especialitat és justament d’ajudar la justícia… Ara sí, Hillary i Kelly Ann, que ho teniu difícil. Vejam com s’ho deu fer el lladre per entrar per on entra, si no és volant… Perquè el que queda clar és que, de lladre, n’hi ha un…, i que sap molt bé què vol. I alerta, noies, no fos cas que, empaitant-lo, us tornéssiu a ficar a la gola del llop i les passéssiu magres!


La trampa de xocolata

El Gat Misteri —el GM per als qui ja el coneixen—, amb el seu olfacte especialíssim per detectar embolics i delictes, torna a casa de les seves mestresses fent olor de xocolata. D’altra banda, uns quants gats de raça, molt valuosos, desapareixen misteriosament. I tot comença a quedar clar quan «algú» demana als propietaris dels gats una forta suma de rescat. Qui us havia de dir, Hillary i Kelly Ann, que a la vostra ciutat actuava un segrestador de gats? Qui us havia de dir que al vostre GM també li aniria d’un tris que no en fos víctima, bé que d’una altra manera? Com us en sortireu, aquesta vegada, per conduir la policia fins al cau del segrestador?


El Gat Misteri

El Gat Misteri —el GM per anar més de pressa— va sempre on vol. De dia viu a ca la Kelly Ann; de nit, a ca la Hillary. Qui t’havia de dir, Hillary, i a tu Kelly Ann, que per causa del GM us coneixeríeu? Qui s’havia de pensar que el GM és un antic i bon conegut de la policia? I qui s’havia d’imaginar que us embolicaria, a tu, Hillary, i a tu, Kelly Ann, en un afer de falsificació de bitllets de banc? I qui es podia pensar que tu, Hillary, cauries en mans dels falsificadors?


Firmin

Nascut en una petita llibreria d’un decadent barri de Boston durant els anys seixanta, en Firmin aprèn a llegir devorant les pàgines dels llibres. Ràpidament comprèn, però, que una rata culta és una rata solitària i, marginat per la seva família, busca l’amistat del seu heroi, el llibreter, i d’un escriptor de ciència ficció fracassat. A mesura que en Firmin navega pels carrers tèrbols de la ciutat buscant amor i comprensió, la seva soledat i la seva por es tornen humanes i irremeiablement commovedores.